Вісник Львівського університету. Серія педагогічна
Вісник Львівського університету. Серія педагогічна включений до переліку фахових наукових видань України (Категорія "Б") зі спеціальностей А1 "Освітні науки", А2 "Дошкільна освіта", А3 "Початкова освіта", А4 "Середня освіта", А5 "Професійна освіта", А6 "Спеціальна освіта", І10 "Соціальна робота" відповідно до рішення Атестаціної колегії МОН України, затвердженого наказом МОН України від 15.04.2021 р. № 420. Збріник зареєстровано в міжнародних каталогах періодичних видань та базах даних: Google Scholar, Index Copernicus. Збірник друкує оригінальні (раніше ніде не опубліковані) наукові статті теоретичного та експериментального характеру з актуальних проблем сучасної філософії освіти, теорії та практики виховання учнівської та студентської молоді, дидактики середньої та вищої школи, історії педагогіки, соціальної та корекційної педагогіки, андрагогіки, освітнього менеджменту, порівняльної педагогіки тощо.
SOFT SKILLS ЯК СКЛАДОВА ЯКІСНОЇ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦІВ ЛАБОРАТОРНОЇ ДІАГНОСТИКИ
Обґрунтовано необхідність формування soft skills у процесі професійної підготовки майбутніх фахівців лабораторної діагностики. Проаналізовано нормативно-правові документи та вітчизняні і зарубіжні наукові дослідження щодо змістового тракутвання поняття “soft skills”. Виокремлено спільні сутнісні ознаки багатьох визначень поняття “soft skills”: це поєднання компетентностей, особистісних якостей, навичок, умінь і дій; це багатогранне соціокультурне й педагогічне явище. Наголошено, що формування мʼяких навичок студентів закладу вищої освіти у контексті професйної підготовки залежить від політики освітнього закладу. Визначено ряд основних тенденцій у вимогах роботодавців до потенційних працівників: зростання ролі soft skills, зміна балансу між hard та soft skills, індивідуалізація вимог роботодавців. Запропоновано аналіз отриманого досвіду українських закладів вищої освіти, зокрема у складі групи експертів з акредитації освітніх програм, щодо формування м’яких навичок у майбутніх фахівців в умовах закладу вищої освіти. Визначено три групи закладів вищої освіти: до першої групи увійшли заклади вищої освіти, які мають чіткі політики та процедури розвитку “мʼяких” навичок студентів і працівників закладів вищої освіти; до другої групи увійшли ті заклади вищої освіти, які визнають необхідність розвитку мʼяких навичок на інституційному рівні, однак мають разові та спорадичні заходи для такого розвитку; до третьої групи належать заклади вищої освіти, які не мають політики та процедур розвитку “мʼяких” навичок. Виокремлено та схарактеризовано окремі методи та методики, які доцільно використовувати для формування м’яких навичок у майбутніх фахівців лабораторної діагностики: проєктні методи, методики інтерактивного навчання, метод кейсів, менторство та коучинг, наставництва, коучинг. Ключові слова: фахівці лабораторної діагностики, м’які навички, компетентності, професійна підготовка.
Copyright (c) 2026 Вісник Львівського університету. Серія педагогічна
КЕРІВНИК ЗАКЛАДУ ЗАГАЛЬНОЇ СЕРЕДНЬОЇ ОСВІТИ: ПРОФЕСІЙНЕ СТАНОВЛЕННЯ ТА ПРОФЕСІЙНИЙ РОЗВИТОК
Розкрито теоретико-практичні аспекти діяльності керівника загальної середньої освіти у контексті професійного становлення та професійного розвитку впродовж життя. Проаналізовано нормативно-правові документи (Закон України “Про освіту”, Професійний стандарт) та вітчизняні дослідження з проблеми професійного становлення та професійного розвитку керівника загальної середньої освіти. Схарактеризовано мету професійної діяльності керівника та виокремлено низку загальних компетентностей, якими повинен володіти керівник: громадянська, соціальна, культурна, когнітивна, підприємницька, у статті подано їх характеристику. Зазначено, що професіоналізм – це: якісна характеристика, якою вимірюються професійні компетентності; результат професійного розвитку керівника закладу загальної середньої освіти; організоване, цілеспрямоване та безперервне удосконалення професійних компетентностей керівника в процесі безпосередньої професійної діяльності. Акцентовано увагу на професійному іміджі керівника закладу освіти, його складових: експертність та професійна компетентність, лідерські якості, комунікативні навички, етика та інтегрітет, інноваційність та стратегічне мислення, взаємодія з громадськістю тощо. Виокремлено мотиви, які спонукають керівника до самоосвіти упродовж життя: щоденна робота з інформацією, бажання творити, стрімкий розвиток сучасної науки; зміни, що відбуваються в суспільстві, конкуренція. Розглянуто деякі особистісно-професійні характеристики сучасного керівника (комунікабельність, креативність, лідер), схарактеризовано напрями підвищення власної професійної компетентності (удосконалення індивідуального рівня рефлексії, формування педагогічної майстерності, постійна самоосвіта, самоаналіз та самомоніторинг результатів власної професійної діяльності). Ключові слова: керівник, компетентність, заклад загальної середньої освіти, самоосвіта, професійне становлення, професійний розвиток.
ВІД НАТХНЕННЯ ДО ВІДЧАЮ: ПСИХОЛОГІЧНІ НАСЛІДКИ СОЦІАЛЬНИХ МЕРЕЖ НА ПСИХІЧНЕ ЗДОРОВ`Я ТА МОТИВАЦІЮ МОЛОДІ
Наведено пілотне дослідження психологічних наслідків активного використання соціальних мереж для психічного здоровʼя та мотивації молоді з особливим акцентом на взаємодію нудьги, стилів мислення та механізмів соціального порівняння. Учасниками дослідження стали 132 студенти польських університетів, які після 30 хв активного перегляду популярних соцмереж заповнили змішані анкети. Більшість респондентів повідомили про відчуття втоми (78 %), провини (65 %) і нудьги (48 %), тоді як лише 12 % відчули справжнє натхнення. Статистичний аналіз виявив значущі позитивні кореляції між нудьгою і втомою (r = 0,58), а також між нудьгою і провиною (r = 0,62), що свідчить про головну роль нудьги як мотиваційного фактора, який сприяє формуванню негативних емоційних станів та зниженню залученості. Якісний аналіз показав поширені теми заздрості, соціального виключення, сенсорного перевантаження та відчуття марнування часу, водночас зафіксовано також епізоди мотиваційного підйому та соціального зв’язку. Важливо, що 85 % респондентів визнали негативний психологічний вплив порівняння себе з ідеалізованими успіхами інших, проте 80 % також усвідомлюють потенціал таких порівнянь, як стимулу до розвитку, якщо підходити до них усвідомлено. Зазначено нагальну потребу в цілеспрямованих освітніх програмах, що поєднують цифрову грамотність, розвиток мислення зростання та усвідомлену взаємодію із соціальними мережами. Такі інтервенції можуть ефективно пом’якшити шкідливі психологічні наслідки соцмереж і трансформувати соціальні порівняння з джерела розчарувань у можливість конструктивного особистісного розвитку, самосвідомості та посилення внутрішньої мотивації молоді. Наголошено на важливості подальших досліджень у цій сфері для розробки більш ефективних стратегій підтримки психічного здоров’я молоді в цифрову епоху. Ключові слова: соціальні мережі, нудьга, соціальне порівняння, студенти університетів, психічне благополуччя, мотивація, мислення зростання.
ОСВІТНЬО-НАУКОВІ ДИСКУРСИ ТА ФІЛОЛОГІЧНА НАУКА: МЕТОДОЛОГІЧНІ КОНЦЕПТИ НА ТЛІ СУЧАСНИХ ІЛЮЗІЙ ШІ
Запропоновано погляд на сучасний освітньо-науковий простір крізь призму шести концептів, які активно впливають на наукову методологію, світогляд вчених, їхні технологічні можливості, ситуацію, яка формує якісно нові реалії. Йдеться про вплив воєнного часу (національно-визвольний концепт), інформаційні технології мереж в освіті (реформаційний концепт), мережеві алгоритми в етиці науки та освіти (етичний концепт), впровадження технологій ШІ в освіті та науці (інтелектуальний концепт), динамічне комунікаційне середовище, яке сприяє унікальним можливостям опрацювання наукової інформації (інформаційно-наукознавчий концепт), уміння вченого сприймати довколишні зміни – у специфічному функціонуванні/трактуванні стратегічного мислення, своєрідного “когерентного сплаву” логіки, інтуїції, вміння заглянути у близьке майбутнє наукового простору (перспективний концепт). Звернуто увагу на особливості використання джерел інформації у воєнних умовах, на авторитетність інформаційних потоків в освітньому і науковому вимірах, спостережено за динамічними процесами творення нової парадигми знань і умінь, реалізації методів, які відкривають ще не до кінця осмислені можливості. Застосування інструментів ШІ додає до навчальної та наукової комунікації дуже сильного і не передбачуваного нового учасника, який здатен швидко опанувати інформаційні масиви і робити миттєвий аналіз величезної (порівняно із людськими можливостями) за об’ємом кількості інформації, здатен бути активним співрозмовником, учасником наукової дискусії, генератором і редактором наукових ідей. Зазначено певні перестороги, поширені в науковій спільноті у контексті залучення ШІ і етичних міркувань. Зміна парадигми і методології приводить до змін у світогляді. Висловлено припущення стосовно нових рис наукового світогляду та освітніх можливостей в динамічних умовах мережевого суспільства. Ключові слова: мережеве суспільство, наукознавство, філологічна наука, етика науки, академічна доброчесність, освітньо-наукові концепти, впровадження інструментів ШІ.
ВПЛИВ АСПЕКТІВ ДИСТАНЦІЙНОГО НАВЧАННЯ НА ЯКІСТЬ ПІДГОТОВКИ ФАХІВЦІВ З ІНФОРМАЦІЙНИХ ТЕХНОЛОГІЙ В УМОВАХ ВОЄННОГО СТАНУ
Метою цього дослідження є створення передумов для ефективного використання елементів дистанційного навчання у процесі надання якісних освітніх послуг шляхом формування професійних компетентностей у фахівців з інформаційних технологій. У статті використано різні методи наукового пізнання, однак основним є статистичний метод опрацювання кількісних даних, отриманих за результатами опитування 85 здобувачів вищої освіти спеціальності “інформаційні системи та технології” у Західному регіоні України (у Львівському державному університеті внутрішніх справ та в Національному університеті “Львівська політехніка”). Дослідження довело, що застосування організації освітнього процесу із застосуванням елементів дистанційного навчання є ефективним підходом для забезпечення якості освіти через формування професійних компетентностей майбутніх фахівців у галузі інформаційних технологій. Частка цих елементів може становити 30–60% навчального часу і залежить від різних аспектів освітнього процесу. Одним із головних аспектів, який впливає на величину вказаного показника під час підготовки фахівців з інформаційних технологій, є приналежність окремих освітніх компонент до наукових напрямів: гуманітарних чи фізико-математичних. Отримані результати закладають підґрунтя для подальших досліджень впливу окремих аспектів дистанційного навчання на формування професійних компетентностей фахівців у галузі інформаційних технологій, інших галузей знань та до внесення відповідних змін у освітньо-професійні програми підготовки фахівців у галузі інформаційних технологій. Результати цього дослідження заповнюють прогалину в сучасній літературі, надаючи емпіричні дані для подальших досліджень проблеми застосування елементів організації освітнього процесу у дистанційному форматі з метою забезпечення якості освіти під час підготовки фахівців різних галузей знань. Ключові слова: вища освіта; якість освіти; змішане (гібридне) навчання; інформаційні технології; освітні компетентності; елементи дистанційного навчання.
ТЕОРЕТИЧНІ ЗАСАДИ ПРОФЕСІЙНОЇ КОМУНІКАЦІЇ ФАХІВЦІВ ПОЧАТКОВОЇ ОСВІТИ В УМОВАХ СУЧАСНИХ ВИКЛИКІВ
Досліджено особливості професійної комунікації вчителя початкової школи в контексті трансформацій сучасної освіти, зокрема вплив інформаційних технологій, змін освітніх стандартів та принципів Нової української школи. Акцентовано на значенні педагогічної комунікації як основного чинника формування партнерських відносин між учителем, учнями, батьками та колегами. Проаналізовано семантичні особливості понять “комунікація” та “спілкування”, їхні функції та взаємозв’язок у педагогічному процесі. Значну увагу приділено ролі невербальної комунікації (жести, міміка, інтонація, погляд) як ефективного інструменту передання інформації та емоційного контакту з молодшими школярами, що сприяє створенню довірливого та комфортного навчального середовища. Розглянуто функції педагогічного спілкування (контактна, спонукальна, координаційна, пізнавальна, експресивна, організаційна тощо) як систему, що забезпечує розвиток особистості дитини. Особливу увагу приділено впливу педагогічної майстерності на якість комунікації, зокрема застосуванню невербальних засобів, які допомагають учням краще сприймати інформацію та сприяють емоційному комфорту. Підкреслено важливість формування комунікативної компетентності вчителя як умови ефективної педагогічної діяльності та якісного освітнього процесу. Наведено теоретичні підходи, а також практичні рекомендації щодо застосування вербальних і невербальних засобів у спілкуванні з молодшими школярами в умовах Нової української школи. Висловлено думку про необхідність подальших досліджень з метою вдосконалення комунікативних методик у початковій освіті та підвищення педагогічної майстерності вчителів. Досліджено, що розвиток професійної комунікації вчителя початкової школи суттєво впливає на формування позитивного освітнього середовища та успішність освітнього процесу. Ключові слова: професійна комунікація, педагогічне спілкування, вчитель початкових класів, комунікативна компетентність, невербальна комунікація, Нова українська школа, освітнє середовище, партнерська взаємодія.
ЦИФРОВИЙ ОСВІТНІЙ КОНТЕНТ ЯК ЧИННИК ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ОСВІТНЬОГО СЕРЕДОВИЩА ЗАКЛАДУ ВИЩОЇ ОСВІТИ
Розглянуто питання якості освітнього середовища в умовах цифровізації всіх освітніх процесів закладу вищої освіти. Виокремлено головні завдання цифровізації в університеті: забезпечення рівного доступу до освітніх ресурсів, автоматизація управлінських процесів, підвищення цифрової грамотності всіх учасників освітнього процесу, гарантування захисту персональних даних і кібербезпеки, продуктивна взаємодія та швидкий зворотний зв’язок між усіма учасниками освітнього процесу. Визначено сутність понять “цифрове середовище”, “цифрове освітнє середовище”, “цифровий контент”. Зазначено, що для модернізації освітнього процесу та забезпечення якісної підготовки майбутніх педагогів важливою умовою є організування освітнього середовища в університеті з використанням цифрових технологій, ресурсів, інструментів і засобів. Наголошено, що створення цифрового освітнього контенту, який базується на сучасних цифрових технологіях і ресурсах, сприяє якісному навчанню та дослідженню, загальнодоступності навчальних матеріалів, ефективній комунікації між усіма учасниками освітнього процесу. На основі дослідження наукових праць виокремлено три групи цифрових ресурсів (цифровий контент, цифрові навчальні матеріали, цифрові інструменти). Використання цифрових ресурсів дає змогу викладачам створювати сучасний освітній контент, який в силу своєї інтерактивності, багатою візуалізацією мотивує здобувачів освіти до одержання нових знань, сприяє виробленню навичок роботи з цифровими технологіями. Важливим показником якості цифрового освітнього середовища є використання цифрових платформ, які забезпечують гнучкість в освітніх підходах, оперативний зворотний зв’язок у процесі оцінювання, персоналізоване навчання й асинхронне навчання. Описано можливості цифрових платформ щодо поширення цифрового освітнього контенту. Ключові слова: освітнє середовище, цифрове освітнє середовище, цифровізація, якість освіти, цифрові ресурси, цифрові інструменти, цифровий освітній контент.
ОСОБЛИВОСТІ СТВОРЕННЯ РОЗВИВАЛЬНО ПРЕДМЕТНО-ІГРОВОГО СЕРЕДОВИЩА В ЗАКЛАДІ ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ
Статтю присвячено дослідженню особливостей створення розвивального предметно-ігрового середовища в закладі дошкільної освіти. Проблема вдосконалення середовища і якості дошкільної освіти загалом у ХХІ ст. залишається актуальною. Вона потребує комплексного і системного підходу до вирішення. Формування розвивального простору – це безперервний процес і систематична робота, адже важливо вчасно реагувати на нові життєві виклики і шукати можливості та ресурси для того, щоб задовольнити індивідуальні потреби усіх учасників освітнього процесу (педагогічних працівників, батьків та дітей). Згідно із новим Законом України, статті 35 “Про дошкільну освіту” крім традиційних типів закладів дошкільної освіти, відкриватимуться також нові: сімейні дитячі садки (свої діти + діти друзів/сусідів), мобільні дитячі садки (для дітей з віддалених населених пунктів), центри педагогічного партнерства (діти від народження разом з батьками) та “школи супергероїв” (дитина перебуває на стаціонарному лікуванні та/або реабілітації) [2]. Загалом дитячий садок – це місце, де діти отримують свої перші знання, перші уявлення про соціум, про моделі поведінки в ньому, про дружбу, про любов та й взагалі про навколишній світ. І тому цілком логічно, що це місце повинно бути максимально зручним, комфортним, продуманим і приносити радість. Правильно організоване середовище в цих нових типах закладів дошкільної освіти сприятиме формуванню відповідних навичок, соціалізації, впливатиме на поведінку дітей, вчитиме дисциплінованості та самостійності. Мета дослідження полягає в обґрунтуванні особливостей розвивального предметно-ігрового середовища закладу дошкільної освіти, яке сприяє активізації основних видів діяльності дітей. Статтю спрямовано на проведення аналізу основних засад, завдань і можливостей розвивального предметно-ігрового середовища. Ключові слова: розвивальне предметно-ігрове середовище, заклад дошкільної освіти, діти дошкільного віку, осередки груп, вихователі.
ПРАКТИЧНІ ПІДХОДИ ДО ВИВЧЕННЯ ДИСФАГІЇ В ОСІБ З ДИФУЗНИМИ УРАЖЕННЯМИ МОЗКУ
Проблему дисфагії як порушення ковтання в осіб із дифузними ураженнями мозку розглянуто як значну клінічну проблему, пов’язану з ризиком аспірації, недоїдання та дегідратації. Особливу увагу приділено складності діагностики через варіабельність клінічних проявів, залежність від локалізації уражень мозку та наявність когнітивних і моторних дефіцитів. Головну роль у цьому процесі відіграє терапевт мови і мовлення, який проводить клінічну оцінку ковтальної функції, аналізує суб’єктивні скарги, спостерігає за поведінкою під час їжі, координує міждисциплінарну команду та розробляє індивідуалізовані протоколи, зважаючи на психосоціальні аспекти для подальшої реабілітації. Проведено теоретичний аналіз наукової вітчизняної та зарубіжної літератури з вивчення дисфагії та емпіричне дослідження, а саме застосування скринінгу GUSS та оцінки орально-моторної функції (OMA) за Diane Chapman Bahr та Argye Elizabeth Hillis серед осіб із різними ураженнями мозку (черепно-мозкові травми, ішемічні та стовбурові інсульти, геморагічний інсульт, пухлина мозку). Описано результати, які свідчать про нормальну або мінімально порушену ковтальну функцію у більшості учасників, тоді як у деяких, особливо зі стовбуровими ураженнями, виявлено високий ризик аспірації. Зазначено, що, за даними GUSS, спостерігалися різні рівні дисфагії, від легкої до тяжкої, що потребує зондового харчування в окремих випадках, а оцінка OMA виявила порушення від легких до складних, пов’язані зі слабкістю м’язів, дисдіадохокінезією та втратою чутливості. Аналіз демонструє важливість комплексного підходу, який містить інструментальні методи, такі як відеофлюороскопія та фіброендоскопія, для забезпечення точної діагностики та ефективного планування реабілітаційних заходів, а також адаптації до індивідуальних потреб пацієнтів. Ключові слова: дисфагія, дифузні ураження мозку, терапевт мови і мовлення.
СТАН І ТЕНДЕНЦІЇ РОЗВИТКУ СИСТЕМИ ОСВІТИ У ЧЕХІЇ НА СУЧАСНОМУ ЕТАПІ
Проведено комплексний аналіз особливостей розвитку та реформування системи освіти Чеської Республіки у контексті інтеграції до європейського освітнього простору. Обґрунтовано, що модернізація освіти в Чехії є стратегічним ресурсом суспільного розвитку та ґрунтується на поєднанні внутрішніх соціально-економічних, культурних факторів і зовнішніх імперативів міжнародного співробітництва. Охарактеризовано основні напрями реформування освітньої політики: забезпечення рівного доступу до якісної освіти впродовж життя, децентралізація управління, розвиток автономії, інноваційності, відкритості та прозорості закладів освіти, формування системи моніторингу й оцінювання якості освітніх послуг. Проаналізовано структуру освітньої системи Чехії. Особливу увагу приділено базовій освіті, що формує фундаментальні компетентності та сприяє розвитку креативного мислення, комунікативних навичок, толерантності та готовності здобувачів освіти до подальшої соціалізації. Висвітлено особливості середньої освіти, умови вступу до університетів та специфіку провадження освітнього процесу у закладах вищої освіти. Розглянуто модернізацію вищої освіти на засадах Болонського процесу, багаторівневу систему підготовки, а також діяльність провідних університетів, зокрема Карлового університету. Окремо зазначено досвід Чехії у сфері децентралізації в освітній галузі. Розкрито діяльність Центру інформації та консультування, який забезпечує широкий спектр інформаційно-консультативних послуг та Ради з досліджень, розробок та інновацій, що виконує функції провідного консультативного органу при Уряді Чеської Республіки. Зроблено висновок, що поєднання державного контролю із системою добровільної незалежної експертизи сприяє підвищенню якості освітніх послуг і наближає чеську модель до європейських практик. Досвід Чеської Республіки може бути корисним для України в процесі реформування освітньої політики та адаптації її до вимог ЄС. Ключові слова: Чехія, європейський освітній простір, чеська освітня система, модернізація системи освіти, освітнє середовище, багаторівнева підготовка, моніторинг освітніх послуг, реформування освіти, децентралізація системи освіти.
РЕПРЕЗЕНТАЦІЯ ХУДОЖНЬО-ПЕДАГОГІЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ У ПУБЛІКАЦІЯХ ЖУРНАЛУ “МИСТЕЦТВО ТА ОСВІТА”
У пропонованій статті розглядається питання репрезентації художньо-педагогічних технологій на сторінках журналу “Мистецтво та освіта”. Цей журнал відзначає свій 30-літній ювілей і є єдиним на сьогодні українським виданням з мистецької педагогіки та художньо-естетичного виховання. Метою статті є комплексний аналіз репрезентації художньо-педагогічних технологій у публікаціях журналу “Мистецтво та освіта” для виявлення провідних концепцій та інноваційних підходів у сфері художньої педагогіки. Унаслідок проведеного аналізу публікацій, дотичних до теми статті, виявлено, що на сторінках журналу “Мистецтво та освіта” репрезентовано у більшому чи меншому обсязі різні види художньо-педагогічних технологій. Найчисельнішими є публікації, присвячені ігровим та медіатехнологіям, адже саме вони в першу чергу забезпечують інтерес школярів до навчання, без якого повноцінно пізнавати мистецтво неможливо. Водночас ці технології часто успішно поєднуються з іншими, тож є доволі поширеними. Інтегративні та проблемно-евристичні технології, які також легко поєднуються з іншими, розглядаються в багатьох статтях, але у назвах фігурують нечасто. Доволі чисельною є група статей, присвячена інтерактивним технологіям. Вужчі у застосуванні арт-терапевтичні та музейні технології відповідно представлені скромніше у часописі. Поза тим, журнал “Мистецтво та освіта” залишається потужним рупором теоретичної та практичної підготовки вчителя мистецтва, надаючи йому актуальну інформацію про арсенал сучасних художньо-педагогічних технологій, провідні концепції загальної мистецької освіти (особистісно-орієнтованого навчання, шанування національної ідентичності, інтегрованого навчання, діяльнісного підходу, поліхудожнього розвитку, безперервності освіти), інноваційні методи та науково-методичні матеріали для їх успішного та доцільного застосування. Ключові слова: журнал “Мистецтво та освіта”, інтеграція, мистецька педагогіка, художньо-педагогічні технології.
ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНІ УМОВИ ФОРМУВАННЯ МОТИВАЦІЇ В ОСІБ З РАС ДО ЗДОБУТТЯ ТРУДОВИХ НАВИЧОК
Розкрито особливості прояву соціальної мотивації в осіб із розладами аутистичного спектра, а також специфіку формування мотивації до здобуття трудових навичок. Зазначено, що формування мотивації до здобуття трудових навичок у осіб з (РАС) є насамперед проблемою психолого-педагогічного характеру, яка потребує практичного вивчення та вирішення. Більшість поведінкових втручань при розладах аутистичного спектра опирається на стратегії підкріплення, основані на використанні нагороди. Одним із провідних дефіцитів при розладах аутистичного спектра є дефіцит соціальної взаємодії. З’ясовано, що розлади аутистичного спектра мають особливі поведінкові стани, до яких належать аутизм та порушення психічного розвитку. Ці розлади пов’язані з порушеннями функціонування головного мозку, наслідком яких є як брак або обмеження на рівні соціальної комунікації, так і проблеми з вираженням емоційного стану на рівні міркувань, рефлексії. Окреслено особливості формування мотивації та форми комунікації в осіб з РАС. Визначено, що підготовка фахівця – асистента вчителя/майстра щодо супроводу осіб з розладами аутистичного спектра – повинна містити декілька аспектів: теоретичні знання про аутизм; знання діагностичного інструментарію; вміння адаптувати навколишнє середовище до індивідуальних потреб особи з аутистичним спектром; адаптованість навчально-розвиваючих методів та програм до індивідуальних особливостей особи з РАС. Виявлено, що робота з особами з РАС демонструє комплексну співпрацю із залученням різних фахівців (спеціальних психологів, корекційних педагогів, соціальних працівників), праця яких спрямована на досягнення позитивної динаміки у розвитку осіб з розладами аутистичного спектра , формування їхньої мотивації у здобуті трудових навичок. Ключові слова: психолого-педагогічні умови, мотивація, стратегія підкріплення та використання нагород, аутизм, асистент майстра/вчителя, комунікація, захищенні майстерні, соціальна взаємодія, трудові навички.
ВИКОРИСТАННЯ ЕЛЕМЕНТІВ STEM-ОСВІТИ У ВИКЛАДАННІ МАТЕМАТИЧНИХ ДИСЦИПЛІН
Розглянуто можливості застосування елементів STEM-освіти (Science, Technology, Engineering, Mathematics) у викладанні математичних дисциплін. Обґрунтовано значення інтеграції теоретичних знань із практичними завданнями, наведено приклади використання. Проведено аналіз науково-методичних публікацій, присвячених досвіду впровадження елементів STEM-освіти у закладах вищої освіти, а також окреслено бачення щодо перспектив розвитку цього напряму в реформуванні вищої освіти. Розглянуто методичні аспекти й труднощі застосування STEM-освіти у викладанні математичних дисциплін. Зроблено висновок, що використання STEM-елементів сприяє розвитку критичного й аналітичного мислення, стимулює студентів реалізовувати власний творчий потенціал і підвищує мотивацію до вивчення математичних дисциплін. Крім того, поєднано одразу кілька напрямів: математику, економіку та технології. В задачі використовано математичний аналіз (похідні, метод Лагранжа), лінійну алгебру (матриця Гессе) та економіко-математичні методи для оптимізації. Використання програмних інструментів дає змогу інтегрувати інженерно-технологічний компонент. Візуалізація області допустимих рішень і цільової функції сприяє розвитку просторового мислення та навичок моделювання. Крім того, студенти можуть будувати графіки функції та обмежень онлайн у GeoGebra, Desmos чи Wolfram Alpha, що робить навчання інтерактивним і наближеним до сучасної цифрової практики. Подальші дослідження полягають у розробці методичних матеріалів для проєктного навчання, апробації цифрових освітніх платформ та вивченні впливу STEM-підходу на формування ключових компетентностей студентів і курсантів. Ключові слова: STEM-освіта, математичні дисципліни, інтеграція, проєктна діяльність, цифрові технології, методичні аспекти, труднощі застосування STEM-освіти.
ПРОФЕСІЙНА ПІДГОТОВКА МАЙБУТНІХ ВИХОВАТЕЛІВ: ЗАРУБІЖНИЙ ДОСВІД
Статтю присвячено комплексному дослідженню особливостей професійної підготовки майбутніх вихователів закладів дошкільної освіти в умовах закордонного освітнього простору. Актуальність обраної проблематики зумовлена сучасними глобальними викликами (пандемія та військова агресія), що вимагають від педагога максимальної гнучкості, стійкості та здатності до швидкої адаптації до суспільних змін. Потреба модернізації української системи дошкільної освіти чітко аргументована впровадженням нового Базового компонента дошкільної освіти (2021), реалізацією положень Закону України “Про дошкільну освіту” (2024) та розробкою сучасних професійних стандартів для вихователів і керівників закладів дошкільної освіти. Ці інтеграційні процеси вимагають від вітчизняних закладів вищої освіти ґрунтовного перегляду підходів до підготовки фахівців, імплементації кращих зарубіжних інноваційних методів та технологій, що забезпечують їхню конкурентоспроможність. Метою дослідження визначено теоретичний аналіз, виокремлення основних особливостей професійної підготовки майбутніх вихователів до педагогічної діяльності за кордоном, а також визначення провідних наукових підходів, які лежать в основі освітніх програм професійної підготовки майбутніх вихователів у провідних країнах світу. Під час дослідження застосовано методи теоретичного аналізу, синтезу, порівняння та систематизації для вивчення міжнародного досвіду. Проведено аналіз професійної підготовки фахівців дошкільної освіти у провідних країнах Європейського Союзу, Сша та Японії. Констатовано значну варіативність і наявність спільних якісних характеристик у наукових підходах до професійної підготовки майбутніх фахівців дошкільної освіти. З’ясовано, що підготовка відбувається в закладах вищої освіти різних типів (класичні університети, гуманітарні та муніципальні коледжі, технікуми, семінарії) з варіативною тривалістю навчання, від двох до чотирьох років. Ключові слова: майбутні вихователі, зарубіжний досвід, професійна підготовка, заклад дошкільної освіти, заклад вищої освіти, наукові підходи.
РОЛЬ КОМУНІКАЦІЇ ІНОЗЕМНОЮ МОВОЮ У ПРОФЕСІЙНОМУ УСПІХУ МАЙБУТНІХ МАРКЕТОЛОГІВ
Розглянуто роль, яку відіграє комунікація іноземною мовою у майбутній професійній діяльності здобувачів вищої освіти освітньо-професійної програми 075 “Маркетинг”. Надано професіограму маркетолога з вимогами до цієї посади. Доведено зв’язок іншомовної комунікативної компетентності з професійною. Зазначено, що комунікація іноземною мовою входить до програмних результатів навчання та наведена у переліку загальних компетентностей спеціальності 075 “Маркетинг”. Зʼясовано, що готовність вирішувати професійні завдання в умовах іншомовної комунікації визначає конкурентоспроможність сучасного фахівця-маркетолога. Іноземна мова формує особистість фахівця, розширюючи світогляд, розвиваючи комунікативні навички та покращуючи когнітивні здібності, такі як памʼять та здатність до багатозадачності. Обґрунтовано важливість вивчення іноземної мови професійного спрямування для майбутнього маркетолога, а саме маркетингової термінології. Окреслено види діяльності на заняттях з іноземної мови професійного спрямування, які допомагають розвинути навички спілкування іноземною мовою та види мовлення, якими повинен володіти майбутній маркетолог для професійної комунікації. Доведено доцільність використання та автентичних матеріалів для розвитку комунікації іноземною мовою. Визначено низку переваг використання автентичних матеріалів на заняттях з іноземної мови. Розглянуто доцільність використання у викладанні іноземної мови майбутнім маркетологам таких методів, як кейс-технологія, професійно-орієнтоване навчання, проєктна робота, спілкування з носіями мови, застосування інформаційних інтерактивних та хмарних технологій та інтернет-ресурсів тощо. Виявлено проблему нестачі годин для вивчення іноземної мови. Запропоновано введення факультативних курсів з іноземної мови, щоб компенсувати цей недолік. Ключові слова: спілкування іноземною мовою, іншомовне спілкування, професійна підготовка майбутніх маркетологів, освітні технології у підготовці маркетологів.
ОСОБЛИВОСТІ КОРЕКЦІЇ МОВЛЕННЯ У ДІТЕЙ З ДИСПРАКСІЄЮ В УМОВАХ ЗАКЛАДУ ДОШКІЛЬНОЇ ОСВІТИ
Розглянуто визначення поняття диспраксія відповідно до медичних та педагогічних досліджень різних авторів. Описано класифікацію диспраксії з Міжнародної класифікації хвороб та різних науковців як закордонних, так і українських. Охарактеризовано вивчення особливостей стану мовлення та його порушень у дітей із диспраксією у науковій літературі. Визначено діагностичні критерії дослідження мовленнєвої функції та психомоторного розвитку дітей дошкільного віку з диспраксією. Описаний педагогічний експеримент з вивчення орального, простого та складного праксису та психомоторики у дітей дошкільного віку в умовах дошкільного закладу. Дослідження складалось з тесту Kaufman Speech Praxis Test, який використовують для визначення специфіки порушень у роботі артикуляційного апарату та виявлення особливостей мовленнєвого розвитку дітей дошкільного віку, та методики оцінювання психомоторних порушень, що застосовують з метою визначення рівня сформованості психомоторних навичок у дітей відповідного віку. Порівняльний аналіз результатів дослідження вимовної сторони мовлення дошкільників із диспраксією та дітей із типовим мовленнєвим розвитком засвідчив наявність значних відмінностей у виконанні завдань, що стосуються вимови звуків зі складною артикуляцією, переключення артикуляційних рухів під час відтворення послідовностей простих і складних складів, а також у всіх тестах, спрямованих на оцінку психомоторики. Зʼясовано, що середні показники дітей із диспраксією за всіма параметрами мають низький рівень, тоді як у дітей із типовим мовленнєвим розвитком – перебувають на середньому рівні. Описано методи корекції саме складової структури слова та вимови звуків зі складною артикуляцією, які має долучити у свою роботу вчитель-логопед в закладі дошкільної освіти. Ключові слова: діти дошкільного віку, корекція мовлення, диспраксія, корекційна робота з дітьми із диспраксією.
ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ У ЗАКЛАДАХ ФАХОВОЇ ПЕРЕДВИЩОЇ ОСВІТИ НА ЗАСАДАХ РОЗБУДОВИ ВНУТРІШНЬОЇ СИСТЕМИ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ
Статтю присвячено дослідженню та аналізу внутрішньої системи забезпечення якості фахової передвищої освіти на прикладі Відокремленого структурного підрозділу “Фаховий коледж інформаційних технологій Національного університету «Львівська політехніка»” у контексті якісної організації освітнього процесу. Актуальність цієї теми зумовлена потребою в постійному поліпшенні якості освіти, вдосконаленні освітнього процесу, необхідністю гарантувати високий рівень освітніх послуг, забезпечувати якість підготовки майбутніх фахівців. Це є головною метою системи забезпечення якості, яка спрямована не лише на сувору відповідність освітніх послуг національним та міжнародним стандартам, а й на їхню релевантність до динамічних і постійно зростаючих вимог сучасного ринку праці. Законодавчим підґрунтям для функціонування цієї системи є Закони України “Про фахову передвищу освіту” та “Про освіту”, які встановлюють основні засади, включаючи вимоги до внутрішньої системи забезпечення якості освітньої діяльності та професійної підготовки майбутніх фахівців. Важливу роль відіграють також Державні стандарти фахової передвищої освіти, які визначають сукупність обов’язкових вимог до змісту та результатів навчання, переліку компетентностей, обсягу кредитів ЄКТС та самої системи забезпечення якості. Для практичного дослідження якості освіти використано структурну модель дослідниці Т. Лукіної, адаптовану до рівня фахової передвищої освіти, яка відображає тісний взаємозв’язок між елементами внутрішньої та зовнішньої системи якості освіти. Аналіз елементів моделі у Відокремленому структурному підрозділі проведено на підставі Положення про систему внутрішнього забезпечення якості освіти закладу. Емпірична частина дослідження ґрунтується на соціологічному опитуванні 170 студентів ІТ коледжу Львівської політехніки різних курсів та спеціальностей з метою вимірювання ефективності провадження освітнього процесу. Результатами опитування визначено сильні сторони освітнього процесу та зони помірного ризику. Ключові слова: фахова передвища освіта, внутрішня система забезпечення якості освіти, якість освіти, структурна модель якості, освітні послуги.
РЕГІОНАЛЬНІ ТРУДОВІ ПЕРСПЕКТИВИ ПЕРШОКУРСНИКА В УМОВАХ ВІЙНИ: СОЦІОЛОГІЧНИЙ МОНІТОРИНГ ТА ПСИХОЛОГО-ПЕДАГОГІЧНИЙ АСПЕКТ
Висвітлено результати моніторингу регіональних трудових перспектив першокурсників в умовах війни (на прикладі ДДПУ ім. Івана Франка), що відбувався методом анонімного індивідуального анкетування. Проведене дослідження показує, що міграційні орієнтації студентської молоді в умовах війни мають багатовимірний характер, у якому поєднуються соціально-економічні умови життя та освітні можливості з психологічними потребами самореалізації, безпеки й формування особистісної ідентичності. Проблему трудових перспектив першокурсників у воєнний час розглянуто крізь призму професійного самовизначення, мотиваційної структури особистості та процесів соціалізації. Акцентовано, що в умовах війни студенти переживають підвищений рівень тривожності, невизначеності та емоційного виснаження, що негативно впливає на здатність до стратегічного планування власного майбутнього. Обґрунтовано, що внутрішня та зовнішня міграція студентів є результатом комплексної дії факторів, що відображають як об’єктивні соціально-економічні виклики регіонів, так і психолого-педагогічні аспекти становлення особистості молодої людини. Усвідомлення цього взаємозв’язку відкриває перспективи для розробки інтегрованих освітніх і соціальних стратегій, спрямованих на підтримку студентської молоді та збереження її інтелектуального потенціалу в Україні. Визначено особливу роль психолого-педагогічних умов, адже молодь керується освітніми амбіціями й прагненням розвитку, що стимулює їх до переїзду в університетські центри. Важливим є формування соціальної ідентичності, розширення кола спілкування та включення у ширші культурні й освітні мережі. Додатковим чинником є прагнення молоді знайти “зону безпеки” у кризових умовах війни. Отримані результати є вагомими для розуміння тих процесів, які відбуваються серед студентства в умовах воєнного стану та окреслюють необхідність різносторонньої і цілісної підтримки професійного та особистісного становлення молодого покоління. Ключові слова: студенти, війна, міграційні настрої, соціологічний моніторинг, регіональний розвиток, психологічна стійкість, педагогічні умови, ціннісні орієнтири, ідентичність.
ПРОФЕСІЙНА МАЙСТЕРНІСТЬ СОЦІАЛЬНОГО ПРАЦІВНИКА В УМОВАХ ВІЙНИ: ВИКЛИКИ ТА ШЛЯХИ ВДОСКОНАЛЕННЯ
Статтю присвячено дослідженню професійної майстерності соціального працівника в умовах війни, визначенню її основних структурних компонентів, а також аналізу трансформацій і шляхів удосконалення цієї майстерності у контексті сучасних викликів українського суспільства. Конкретизовано зміст поняття “професійна майстерність”, проаналізовано його відмінності та взаємозв’язок із поняттям “професійна компетентність”, а також визначено основні складові професійної майстерності соціального працівника – знання, уміння, навички, цінності та особисті якості. Особливу увагу приділено трансформації професійних знань, умінь та особистісних характеристик соціальних працівників під впливом воєнних реалій. Визначено основні виклики, що постають перед соціальними працівниками в умовах війни й зумовлюють потребу у вдосконаленні їхньої професійної майстерності для забезпечення ефективної допомоги клієнтам у кризових умовах. Окремо розглянуто ефективні шляхи вдосконалення професійної майстерності у відповідь на ці виклики. Обґрунтовано, що поєднання безперервної освіти, участі у тренінгах, семінарах, онлайн-курсах, процесів супервізії та саморефлексії, співпраці з державними установами, громадськими організаціями та міжнародними партнерами сприяє ефективному розвитку професійної майстерності соціального працівника. Доведено, що розвиток професійної майстерності соціального працівника в умовах війни є не лише фаховою потребою, а й важливим чинником забезпечення соціальної стабільності та психологічної підтримки населення. Наголошено на ролі партнерства між державними, громадськими та міжнародними структурами у створенні ефективного середовища для професійного зростання соціальних працівників. Показано, що системне поєднання навчання, практичного досвіду, морально-етичних цінностей та особистісної стійкості дає соціальному працівнику можливість ефективно виконувати професійні обов’язки у кризових умовах, зберігаючи якість соціальної підтримки та психоемоційний баланс, що набуває особливого значення у воєнних реаліях українського суспільства. Ключові слова: професійна майстерність, професійна компетентність, соціальний працівник, знання, уміння та навички, цінності та особисті якості, війна, соціальна робота.
ОСОБЛИВОСТІ ПРОВЕДЕННЯ КОРЕКЦІЙНОЇ РОБОТИ НАД СКЛАДОВОЮ СТРУКТУРОЮ МОВЛЕННЯ У ДІТЕЙ ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ З ДИСПРАКСІЄЮ
Розглянуто особливості проведення корекційної роботи над складовою структурою мовлення у дітей дошкільного віку з диспраксією. Розкрито сутність поняття “праксис” як здатності планувати, координувати та виконувати послідовні цілеспрямовані рухи, а також підкреслено його значення для формування мовлення. Диспраксія проявляється у розладах моторного планування без ураження центральної нервової системи та порушень тонусу м’язів артикуляційного апарату і супроводжується труднощами у виконанні та переключенні артикуляційних рухів та рухів загальної моторики. Описано основні види диспраксії – оральну, орально-моторну, вербальну та артикуляційну – і визначено характерні особливості їх прояву у дітей дошкільного віку. Механізм порушення складової структури слова при диспраксії зумовлений порушенням моторного планування, програмування та контролю послідовних артикуляційних рухів, що проявляється в порушеннях ритмічної організації мовлення. Порушення складової структури слова при диспраксії проявляється у пропусках, перестановках, додаванні або скороченні складів, порушенні ритмічності мовлення, що надалі призводить до труднощів оволодіння різними компонентами мовлення, а також простежуються труднощі в розвитку навчальних навичок. Проаналізовано сучасні наукові дослідження українських вчених з теми диспраксичних порушень та порушень мовлення у дітей дошкільного віку, значну увагу приділено сучасним методикам корекції диспраксичних порушень. Основні напрями та методи корекційної роботи спрямовуватимуться на формування різних видів праксису, розвитку ритмічної координації рухів артикуляційної моторики та послідовної роботи над відновленням цілісності складової структури мовлення. Підкреслено важливість диференційної діагностики диспраксичних порушень з іншими порушеннями мовлення з метою підвищення ефективності корекційної роботи. Ключові слова: складова структура слова, диспраксія, корекційна робота, діти дошкільного віку, праксис, артикуляційна моторика.
ІНТЕГРАЦІЯ ЧИТАННЯ ЛІТЕРАТУРИ В ПРОЦЕС ВИКЛАДАННЯ АНГЛІЙСЬКОЇ МОВИ: СУЧАСНІ ПІДХОДИ ТА ЦИФРОВІ РЕСУРСИ
Розглянуто важливість інтеграції англійської літератури в процес викладання англійської мови в епоху цифрової трансформації освіти. Зʼясовано, що дитячі художні тексти є не лише цінним джерелом автентичного лінгвістичного матеріалу, а й потужним педагогічним інструментом для розвитку комунікативної компетентності, критичного та творчого мислення, емоційного інтелекту та міжкультурної свідомості учнів. Проаналізовано сучасні науково-методологічні дослідження, що вивчають психологічні, лінгвістичні та дидактичні основи викладання англійської мови через літературу. Особливу увагу приділено сучасним педагогічним підходам – комунікативному, компетентнісному та інтегрованому, – які сприяють змістовній взаємодії з літературним змістом. Окреслено можливості поєднання традиційних видів читання з інноваційними цифровими технологіями, включаючи електронні книги, онлайн-платформи для читання історій, аудіокниги, інтерактивне оповідання та віртуальні бібліотеки, що підвищують мотивацію та залученість учнів. Цифрові ресурси, такі як Oxford Owl, Storyline Online, British Council Kids, Epic! та Raz-Kids, розглянуто як ефективні інструменти для створення мультисенсорного та динамічного навчального середовища. Підтверджено, що навчання на основі літератури сприяє вивченню мови через емоційну залученість та контекстуальне розуміння, допомагаючи учням природно розвивати словниковий запас, граматику та вимову. Зроблено висновок, що інтеграція дитячої літератури у викладання англійської мови сприяє формуванню гуманістичного освітнього простору, де цифрові інструменти підтримують творчість, рефлексію та розвиток комунікативної та культурної компетенції. Наголошено, що поєднання літературного читання та цифрових технологій є перспективним напрямом сучасної освіти англійської мови, пропонуючи вчителям інноваційні стратегії для захопливого та змістовного навчання. Проаналізовано особливості інтеграції англійської літератури у викладання англійської мови в контексті цифрової освіти; наукові джерела, що розкривають психолого-педагогічні принципи використання художніх текстів у навчанні дітей. Описано сучасні методи, що поєднують традиційне читання з цифровими інструментами, а також визначено перспективи розвитку цього напряму в освітній практиці. Ключові слова: дитяча література, англійської мова, цифрові ресурси, CLIL, інтерактивне навчання, мотивація.
ІНТЕРАКТИВНІ МЕТОДИ НАВЧАННЯ НА УРОКАХ МАТЕМАТИКИ В КОНТЕКСТІ СУЧАСНОЇ ОСВІТИ
Висвітлено питання інтеграції інтерактивних методів навчання у сучасний освітній простір, а також аналізу особливостей та механізмів їх ефективного застосування безпосередньо на уроках математики. Визначено актуальність порушеної проблематики, що полягає в необхідності осучаснення процесу навчання шляхом впровадження певних змін, зокрема у методиці навчання: переходу від пасивних форм до активних, діяльнісних. Інтерактивний підхід розглянуто як основний інструмент для подолання розриву між академічними знаннями та практичними, життєвими компетентностями. Наведено класифікації інтерактивних методів навчання та розкрито суть інтерактивного підходу, який базується на принципах суб’єктної взаємодії, діалогу та спільного конструювання знань. Цей підхід кардинально відрізняється від традиційної моделі односторонього передання знань (або схеми суб’єкт-об’єктної взаємодії), ставлячи учня в центр пізнавального процесу. Проаналізовано праці українських і закордонних педагогів, які розглядають це питання у різних контекстах. Окрему увагу приділено міжнародному дослідженню якості освіти, результати якого чітко підтверджують наявність розриву в українській освіті між рівнем засвоєння математичних знань та умінням застосовувати їх для вирішення реальних, нетипових завдань, що безпосередньо обґрунтовує необхідність модернізації навчального процесу. Обґрунтовано доцільність та ефективність застосування інтерактивів на уроках математики в контексті реалізації реформи “Нова українська школа”, яка спрямована на створення якісного освітнього середовища, де учні отримуватимуть не лише академічні знання, а й формують вміння, практичні навички та універсальні цінності. Крім того, зосереджено увагу на особливостях взаємодії вчителя з учнями під час навчального процесу, а також на етапах мотивації і рефлексії. Розглянуто переваги інтерактивного підходу і визначено певні труднощі його впровадження. Зазначено, що інтерактивні методи навчання позитивно впливають на розвиток пізнавальних якостей учнів, їх творчості та ініціативності. Проведено порівняльний аналіз традиційного та інтерактивного навчання, завдяки якому зроблено висновок про важливість вдалого поєднання обох підходів задля вдосконалення якості української освіти. Ключові слова: урок, математика, інтерактивні методи, підхід, навчання, освітній процес.
КОМПОНЕНТНИЙ СКЛАД ГОТОВНОСТІ МАЙБУТНІХ ФАХІВЦВ ФІЗИЧНОЇ КУЛЬТУРИ ТА СПОРТУ ДО ОРГАНІЗАЦІЇ ТА ПРОВЕДЕННЯ ЗАНЯТЬ З КІОКУШИН КАРАТЕ
Обґрунтовано компонентний склад готовності майбутніх фахівців фізичної культури і спорту до організації та проведення занять з кіокушин карате. Визначено, що професійна готовність у цій сфері є багатокомпонентним інтегральним утворенням, яке містить мотиваційно-ціннісний, когнітивний, діяльнісний і рефлексивний компоненти. Проаналізовано наукові підходи до трактування сутності підготовки та готовності майбутніх фахівців фізичної культури та спорту, що дало змогу виокремити основні аспекти професійної компетентності майбутніх тренерів і педагогів у галузі єдиноборств. Розкрито роль мотиваційно-ціннісного компонента як чинника професійної спрямованості й усвідомлення соціальної значущості занять з кіокушин карате; когнітивного – як основи засвоєння спеціальних знань і методик; діяльнісного – як практичної реалізації умінь і навичок; рефлексивного – як засобу критичного осмислення досвіду та професійного самовдосконалення. Обґрунтовано, що саме взаємодія та взаємозумовленість зазначених компонентів забезпечують цілісність професійної готовності, її ефективність і результативність у практиці тренерської діяльності. Такий підхід дає можливість розглядати готовність не як сукупність ізольованих елементів, а як інтегральну систему. Узгоджене функціонування компонентів створює умови для формування високого рівня професійної компетентності, що проявляється у здатності тренера ефективно організовувати навчально-тренувальний процес, досягати стабільних результатів у підготовці спортсменів і забезпечувати їхній гармонійний розвиток. Особливу увагу приділено специфіці кіокушин карате, де поєднання технічної, тактичної, фізичної та психологічної підготовки спортсмена вимагає від тренера високого рівня компетентності. Результати дослідження свідчать, що цілісний підхід до професійної готовності майбутніх тренерів з кіокушин карате сприяє не лише ефективності навчально-тренувального процесу, а й гармонійному розвитку особистості спортсменів, формуванню в них морально-вольових якостей, самодисципліни та мотивації до самовдосконалення. Ключові слова: професійна готовність, компонентний склад, кіокушин карате, навчально-тренувальний процес.
ЗМІСТ ФОРМУВАННЯ СОЦІОКУЛЬТУРНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ УЧНІВ ПОЧАТКОВОЇ ШКОЛИ
Розглянуто актуальність формування соціокультурної компетентності учнів початкової школи в умовах сучасного глобалізованого світу та інтенсивного розвитку інформаційних технологій, що зумовлює зростання міжкультурної взаємодії та потребу у розвитку ключових компетентностей для ефективної соціалізації. Проаналізовано нормативно-правові документи, зокрема Закони України “Про освіту” (2017) та “Про повну загальну середню освіту” (2020), Державний стандарт початкової освіти (2018) та типові освітні програми, а також сучасні підручники для 1–4 класів. Визначено, що соціокультурна компетентність не визначена як окрема категорія у Державному стандарті, однак її формування реалізується через завдання різних освітніх галузей та спрямоване на розвиток міжкультурної комунікації, поваги до культурної спадщини, національної ідентичності, толерантності та громадянської активності учнів. Проведено аналіз сучасних підручників з мовно-літературної, природничої, соціальної та здоровʼязбережувальної, мистецької галузей, у якому виявлено наявність соціокультурного компонента через тексти, ілюстрації та практичні вправи, спрямовані на ознайомлення з культурною спадщиною України, традиціями інших народів та формування соціокультурної компетентності. Водночас зазначено фрагментарність міжпредметної інтеграції, недостатню системність та обмежену орієнтацію на практичну діяльність учнів у соціальному середовищі. Визначено необхідність подальшого вдосконалення навчальних матеріалів та розроблення методичних підходів, що забезпечать комплексне впровадження соціокультурного компонента у всі освітні галузі початкової школи, розвиток міжкультурного діалогу, громадянської активності та комунікативних умінь учнів у сучасному глобалізованому суспільстві. Результати дослідження можуть бути використані для удосконалення навчально-методичних матеріалів та формування компетентнісного потенціалу Нової української школи. Ключові слова: компетентнісний підхід, цінності, інтеграція, підручник, початкова школа, соціокультурна компетентність, зміст освіти, міжкультурна комунікація.
ОСОБЛИВОСТІ ПІДГОТОВКИ ВЧИТЕЛІВ ІНОЗЕМНИХ МОВ У РЕСПУБЛІЦІ ПОЛЬЩА
Проведено аналіз особливостей професійної підготовки майбутніх учителів іноземних мов у Республіці Польща в контексті європейських освітніх трансформацій. Охарактеризовано систему польської педагогічної освіти, яка відповідає загальноєвропейським стандартам та складається з таких основних рівнів: бакалаврат, магістратура, докторантура, післядипломна освіта. Зазначено, що особливістю підготовки майбутніх учителів на бакалаврському рівні є велика увага до формування комунікативної компетентності, міжкультурної компетенції та навичок роботи з сучасними цифровими технологіями в освітньому процесі. Висвітлено особливість магістерських програм, які спрямовані на поглиблене вивчення методики викладання іноземної мови, сучасних освітніх технологій, а також проведення досліджень у сфері педагогіки. Наголошено, що важливою складовою навчання є педагогічна практика, яка може включати стажування за кордоном у межах програм академічного обміну, таких як Erasmus+. Окремо відмічено провідні університети Польщі, які пропонують програми з педагогіки та описано процедуру вступу до польських закладів вищої педагогічної освіти, що передбачає наявність відповідних документів, мовні сертифікати, результати співбесід або тестів, а також високу конкуренцію, особливо в провідних закладах вищої освіти. Обгрунтовано, що важливим компонентом є післядипломна освіта та система безперервного професійного розвитку, які забезпечують адаптивність педагогів до сучасних викликів освітнього середовища. Зроблено висновок, що досвід Республіки Польща може стати ефективним орієнтиром для модернізації української системи педагогічної освіти, зокрема у частині підготовки вчителів іноземних мов для початкової школи. Упровадження компетентнісного, міждисциплінарного та цифрового підходів сприятиме підвищенню якості професійної підготовки майбутніх педагогів і зміцненню інтеграції української освіти до європейського освітнього простору. Ключові слова: педагогічна освіта, Республіка Польща, підготовка вчителів, іноземна мова, бакалаврат, магістратура, післядипломна освіта, докторантура, цифрові технології, міжкультурна компетентність, Болонський процес, професійний розвиток, європейська система освіти.
ОСОБЛИВОСТІ ВІЗУАЛЬНОГО СПРИЙНЯТТЯ У МОВЛЕННІ ДІТЕЙ ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ З РОЗЛАДАМИ АУТИСТИЧНОГО СПЕКТРА
Розлади аутистичного спектра є складними нейпорушеннями, що суттєво впливають на формування мовлення та комунікативної діяльності дитини. За даними Всесвітньої організації охорони здоров’я, частота діагностування аутизму щороку зростає, що зумовлює необхідність удосконалення підходів до раннього виявлення та корекційно-розвиткової допомоги. Однією з найбільш проблемних сфер розвитку при розладах аутистичного спектра залишається мовлення, оскільки воно безпосередньо залежить від здатності дитини сприймати та інтерпретувати інформацію із навколишнього середовища за допомогою різних сенсорних систем, зокрема зору. Попри науковий інтерес до теми аутизму, питання взаємозв’язку між особливостями зорового сприйняття та мовленнєвим розвитком у діткй дошкільного віку з розладами аутистичного спектра досліджене недостатньо глибоко, що й зумовлює актуальність цієї теми. У статті висвітлено особливості візуального сприйняття дітей дошкільного віку з розладами аутистичного спектра та його вплив на розвиток мовлення. Проаналізовано взаємозв’язок між зоровим сприйняттям, когнітивною активністю й мовленнєвими процесами. Визначено типові труднощі у переробці візуальної інформації та їх безпосередній вплив на розвиток мовлення та соціалізацію дитини. Проведене дослідження дало змогу комплексно проаналізувати рівень розвитку візуального сприйняття та мовлення дітей дошкільного віку з розладами аутистичного спектра й виявити особливості їх взаємозв’язку. Отримані результати підтверджують, що зорово-перцептивні процеси у більшості обстежуваних розвинені краще, ніж мовленнєві, що пояснюють їх відносною доступністю та меншою складністю порівняно з організацією мовлення, дані підтверджують, що візуальне сприйняття є вагомим чинником формування мовленнєвої діяльності, що є важливою складовою подальшої адаптації дітей з розладами аутистичного спектра. Ключові слова: візуальне сприйняття, мовлення, дошкільний вік, розлади аутистичного спектра.
СТВОРЕННЯ КУЛЬТУРНО-ОСВІТНЬОГО СЕРЕДОВИЩА ЯК УМОВА ФОРМУВАННЯ ГОТОВНОСТІ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ ДО РОЗВИТКУ КУЛЬТУРНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ЗДОБУВАЧІВ ПОЧАТКОВОЇ ОСВІТИ
На підставі аналізу науково-педагогічних літературних джерел розглянуто зміст та структуру понять “освітнє середовище закладу вищої освіти” та “культурно-освітнє середовище”. Наголошено, що ефективність процесу формування готовності майбутніх учителів початкової школи до розвитку культурної компетентності учнів забезпечено створенням культурно-освітнього середовища закладу вищої освіти. Зазначено, що створення культурно-освітнього середовища формування готовності майбутніх учителів до розвитку культурної компетентності здобувачів початкової освіти в закладі вищої освіти розглянуто в контексті середовищного підходу в поєднанні з культурологічним. Уточнено сутність поняття “культурно-освітнє середовище формування готовності майбутніх учителів до розвитку культурної компетентності здобувачів початкової освіти”, що передбачає комплекс чинників, які забезпечують культурне і професійне становлення, розвиток та вдосконалення майбутніх учителів початкової школи, залучення до культурно-мистецької сфери, педагогічної діяльності, оволодіння цінностями, загальними і професійними компетентностями. Виокремлено та охарактеризовано структуру культурно-освітнього середовища формування готовності майбутніх учителів до розвитку культурної компетентності учнів початкової школи, яка містить такі складові: розширення знань в галузі культури і мистецтва; матеріально-технічне забезпечення; навчально-методичне і дидактичне забезпечення; створення сприятливого морально-психологічного клімату та творчої мистецької атмосфери. У контексті створення культурно-освітнього середовища (на прикладі факультету педагогічної освіти Львівського національного університету імені Івана Франка) зазначено важливість функціонування Лабораторії Нової української школи, Освітньої лабораторії підготовки фахівців, Лабораторії музейної педагогіки, Кабінету розвивальних технологій, Творчої майстерні, діяльність яких спрямована на формування готовності майбутніх учителів до розвитку культурної компетентності здобувачів початкової освіти. Ключові слова: готовність майбутніх учителів, культурна компетентність здобувачів початкової освіти, культурно-освітнє середовище, освітнє середовище.
ВИРАЗНЕ ЧИТАННЯ ХУДОЖНІХ ТВОРІВ ДІТЯМ ДОШКІЛЬНОГО ВІКУ ЯК ПОКАЗНИК ПЕДАГОГІЧНОЇ МАЙСТЕРНОСТІ ВИХОВАТЕЛЯ (ПРОФЕСІЙНО-ОСВІТНІЙ ВИМІР)
Теоретично обґрунтовано значущість виразного читання художніх творів дітям дошкільного віку як інтегрального показника педагогічної майстерності вихователя. На основі аналізу праць класиків педагогіки (К. Ушинського, С. Русової, В. Сухомлинського) та сучасних науковців (Н. Гавриш, І. Кондратець, Н. Сиротич, О. Карпенко та ін.) доведено, що виразне читання є ефективним засобом розвитку мовлення, формування естетичних і моральних почуттів дітей, а також показником педагогічної техніки вихователя. Проаналізовано новітні підходи до визначення сутності понять “педагогічна майстерність” та “виразне читання”. Зʼясовано, що майстерність вихователя є синтезом професійних знань, умінь, навичок, культури спілкування та особистісних якостей, спрямованих на ефективну організацію освітнього простору в закладі дошкільної освіти. Виразне читання розглянуто не лише як технічну навичку, а й як показник педагогічної майстерності, що відображає рівень професійної компетентності, емоційно-ціннісної сфери особистості та комунікативних умінь вихователя. Актуальність теми зумовлена модернізацією дошкільної освіти, оновленням змісту професійної підготовки фахівців і підвищенням вимог до якості художньо-мовленнєвої діяльності в освітньому процесі. Реалії сьогодення все більше потребують педагогів, які майстерно володіють словом – головним інструментом впливу на дітей дошкільного віку. Метою дослідження є теоретичний аналіз проблеми формування умінь виразного читання художніх творів у майбутніх вихователів закладів дошкільної освіти та визначення ролі цього вміння як показника педагогічної майстерності. У практичному вимірі уточнення теоретичних положень відкриває можливість удосконалення змісту професійної підготовки у закладах вищої освіти, зокрема змісту навчальних дисциплін, спрямованих на формування мовленнєвої та інтонаційної культури студентів. Завдяки проведеному аналізу уточнено зміст поняття «виразне читання» в контексті професійної підготовки педагогів, визначено його значення у розвитку мовленнєвої, емоційної та культурно-комунікативної компетентності вихователя. Обґрунтовано, що формування вмінь виразного читання сприяє формуванню творчої самобутності педагога, розвитку емпатійності, удосконаленню звукової культури мовлення та підвищенню якості його взаємодії з дітьми дошкільного віку. Визначено, що розвиток умінь виразного читання у майбутніх педагогів є основним чинником підвищення якості освітньої діяльності та професійного зростання вихователя. Ключові слова: виразне читання, педагогічна майстерність, професійна компетентність, дошкільна освіта, художня література, емоційна культура, інтонаційна виразність.
МУЗИКА ЯК ЗАСІБ ПІДГОТОВКИ МАЙБУТНІХ УЧИТЕЛІВ ПРИРОДНИЧИХ ПРЕДМЕТІВ ДО ІНКЛЮЗИВНОГО НАВЧАННЯ
Окреслено формування в майбутніх учителів природничих предметів (біології, географії, хімії) інтегративних якостей особистості (комунікативності, емпатії, креативності, рефлексії), зокрема засобами музики, формування компетентностей педагогів у річищі її використання при організації інклюзивного навчання як складової сучасної системи освіти в Україні. Методологічне підложжя статті закріплюють наукові підходи до вивчення явищ дійсності, передусім системний, феноменологічний, синергетичний, герменевтичний; дотримання належних принципів дослідження та реалізації комплексу його методів. Вишукано резерви для підвищення якості діяльності закладів вищої освіти, ламання стереотипів, координації зусиль викладачів різних предметів у річищі удосконалення навчального процесу, осібно в площині застосування мистецтва як одного із засобів створення найкращих умов для професійного зростання, інтелектуального й емоційного розвою та виховання освічених особистостей, їх уміння використовувати музику як терапевтичний прийом, засаду саморозвитку, запоруку зміцнення стресостійкості. Іншим напрямом роботи є підготовка майбутніх педагогів до застосування едукаційного й оздоровчого потенціалу музики в інклюзивних класах. Гарантією цього є оптимальне доповнення змісту освіти у вищій школі в потрібному ракурсі, використання належних методів навчання та виховання, форм педагогічного процесу. Серед дидактичних засобів виховного впливу музики є рекомендації здобувачам освіти стосовно глибокої взаємодії в системі слухач–музичний твір–виконавець/виконавці–композитор. Ключові слова: музика, університет, навчання, майбутні вчителі, природничі предмети, творчі завдання, школа, особливі освітні потреби (ООП), інклюзивне навчання.
ЧОМУ МИ ПОВИННІ ПРАГНУТИ ДО СТВОРЕННЯ ЄДИНОЇ ПАРАДИГМИ В ДИДАКТИЦІ: ПРО РЕЛЯТИВІЗМ, МОВУ ТА НАВЧАННЯ У КОНТЕКСТІ КОНСТРУКТИВІЗМУ
Подано критичний аналіз неоднозначного використання терміна “конструктивізм” в освіті, підкреслюючи ризик його спрощення до набору звичайних методів і технік навчання. Запропонована інтерпретація конструктивізму з точки зору епістемології та когнітивізму визначає його як антирелятивістську концепцію, засновану на раціональній відповідальності та підтриману комунікативною спільнотою. З позиції конструктивістської теорії, освіту розглядаєють як процес спільного конструювання знань, які постійно змінюються, формуються досвідом та суб’єктивною критикою. Конструктивістська філософія освіти потребує переосмислення ролі вчителя та розуміння класу як простору для діалогу та дослідження. Наголошено, що лише цілісна конструктивістська парадигма освіти може зберегти науковий статус дидактики та стати життєздатною альтернативою біхевіористичним моделям. Зазначено, що конструктивізм – якщо його інтерпретувати крізь призму філософії мови, когнітивістики та епістемології – не є ні суперечливою теорією, ні теорією, яка допускає довільні трактування. Навпаки, його суть визначають чотирма невід’ємними компонентами: а) лінгвістично-комунікативним характером навчання; б) ґрунтуванням на когнітивних можливостях та стратегіях учнів; в) залежністю від зовнішніх чинників; г) суб’єктивним контролем тверджень щодо їх раціональності. Будь-яке трактування конструктивізму, яке ігнорує хоча б один із цих вимірів, зводить парадигму до надмірно спрощеної версії, позбавленої здатності переконливо пояснювати і, таким способом, обмеженої у статусі серйозної наукової теорії. Дидактика вимагає єдиної концептуальної моделі: лише інтерпретація, що включає чотири вищезазначені елементи, дає змогу уникнути відносного підходу та спрощення, забезпечуючи при цьому методологічну узгодженість. Виключення альтернативних пояснень конструктивізму в дидактиці не є питанням заявленої переваги, а логічним наслідком поданого аналізу. Епістемологічна та лінгвістична аргументація приводить до висновку, що альтернативні версії конструктивізму або зводять теорію до набору методологічних технік, або піддаються впливу релятивізму, втрачаючи тим самим свій статус вагомих наукових положень. Ключові слова: конструктивізм, дидактика, парадигма, освіта, мова, релятивізм.
ВИВЧЕННЯ ПОТРЕБ СТУДЕНТІВ ЯК ПЕРЕДУМОВА ФОРМУВАННЯ ЗМІСТУ ДИСЦИПЛІНИ “АНГЛІЙСЬКА МОВА ПРОФЕСІЙНОГО СПРЯМУВАННЯ”
Досконале знання іноземної мови безпосередньо впливає на професійний розвиток спеціалістів та забезпечення їхньої конкурентоспроможності на ринку праці. У зв’язку з цим важливого значення набуває вивчення дисципліни “Англійська мова професійного спрямування” для студентів педагогічних спеціальностей. Ефективність змістового наповнення цієї освітньої компоненти визначено глибиною розуміння реальних пізнавальних і професійних потреб здобувачів освіти. Результати проведеного дослідження показали, що застосування змішаної методики для вивчення потреб дає змогу врахувати рівень мовної підготовки студентів, їхні професійні цілі, мотиваційні чинники та індивідуальні особливості. Цей підхід базується на синтезі кількісних і якісних методів під час збору та аналізу даних, інтеграції результатів і формулювання висновків, що дає змогу повніше вивчити запити студентів і виявити наявні суперечності. Визначено, що для проведення опитування доцільно формувати питання за блоками: рівень англійської мови здобувачів, мотиви вивчення іноземної мови для обраної спеціальності, введення спеціалізованої термінології та тем для розвитку професійних компетентностей, пріоритетні форми та методи навчальної діяльності, труднощі у вивченні мови, очікування від дисципліни, використання автентичних аудіоматеріалів і професійних кейсів англійською мовою, а також пропозиції щодо вдосконалення освітньої компоненти. Зроблено висновки, що зміст дисципліни “Англійська мова професійного спрямування” для здобувачів другого освітньо-професійного рівня освіти потрібно диференціювати відповідно до конкретної спеціальності, а не лише до галузі знань, оскільки потреби студентів та вимоги освітньої програми суттєво відрізняються. Ретельно сплановане вивчення потреб студентів сприятиме розробці навчальних програм, силабусів та навчально-методичних матеріалів, які відповідатимуть їхньому рівню іншомовної компетентності, професійним зацікавленням та навчальним пріоритетам. Ключові слова: англійська мова професійного спрямування (АМПС), зміст освітньої компоненти, вивчення потреб студентів, змішана методика дослідження.
ПАМ’ЯТЬ У ПОЛЬСЬКІЙ ФОРМАЛЬНІЙ ОСВІТІ: ТИПИ ТА СТРАТЕГІЇ
Досліджено функцію пам’яті в польській формальній освіті, яку визначено як проєктований та регульований вимір сформований офіційними освітніми документами. На основі дискурсного аналізу в дослідженні розглянуто, як базова навчальна програма для середньої освіти концептуалізує, структурує і транслює пам’ять. Застосовуючи теоретичні підходи до колективної та культурної пам’яті, зокрема концепцію “місць пам’яті” П’єра Нора, доведено, що шкільна освіта уніфікує національну пам’ять і, як наслідок, формує конкретний проект ідентичності. Засвідчено, що пам’ять у польській базовій навчальній програмі тісно пов’язана з традиціями, національною спадщиною та ціннісно-орієнтованою освітою, тоді як розмежування між пам’яттю та історією залишається головно невизначеним. Зміст предметів, пов’язаних із літературою, історією та громадянським вихованням, часто сприяє емоційному та символічному ставленню до минулого, а не його критичному осмисленню. Це поглиблює домінуючі культурні наративи, що ґрунтуються на ідеях романтизму. Водночас у окремих елементах навчальної програми, особливо тих, що стосуються післявоєнної історії, простежується обмежене визнання плюралістичних та суперечливих поглядів. Виділено дискурсивну та ідеологічну природу змісту освіти, розкрито, яким чином навчальні програми та підручники відтворюють домінуючі інтерпретації минулого, витісняючи альтернативні погляди та тлумачення. Розглянуто роль автобіографічної пам’яті, усної історії та постпам’яті у шкільній освіті та підкреслено необхідність критичного аналізу їхньої інтерпретації та суб’єктивності. У дослідженні зроблено висновок, що польська формальна освіта головно трактує пам’ять як загальнонаціональну конструкцію, що може знижувати потенціал критичного мислення учнів та їхню здатність розпізнавати конструйований характер історичних наративів. Ключові слова: дискурсивний аналіз, базова навчальна програма, пам’ять, постпам’ять, школа.