Вісник Львівського університету. Серія журналістика
Рік заснування: 1958 Галузь та проблематика: У Віснику публікуються наукові праці українських та зарубіжних авторів, що відображають широкий спектр проблем функціонування мас-медіа в Україні, Європі та світі; акцентовано увагу на їхній ролі в утвердженні національної ідентичності та універсальних гуманістичних цінностей. Для науковців, викладачів, студентів. Видання внесено до переліку наукових фахових видань України категорії "Б", в яких можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора і кандидата наук (наказ МОН України №724 від 09.08.2022 р.). Спеціальність: соціальні комунікації. ISSN 2078-7324 (Print) Реєстрація суб'єкта у сфері друкованих медіа: Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №1877 від 30.05.2024 р. Ідентифікатор медіа R30-04893. Виходить 1–2 рази на рік Електронну версію журналу включено до каталогу Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського. Збірник зареєстровано в міжнародних каталогах періодичних видань та базах даних: Google Scholar, Index Copernicus. Номери з 2006 р. мають DOI від CrossRef Засновник: Львівський національний університет імені Івана Франка. Головний редактор: О. А. Мітчук, д-р наук із соціальних комунікацій, професор. Заступники головного редактора: П. Я. Дворянин, кандидат наук з соціальних комунікацій, доцент; Д. О. Олтаржевський, доктор наук із соціальних комунікацій, професор. Відповідальний секретар: Н. О. Войтович, кандидат наук із соціальних комунікацій, доцент. Адреса редакції: Львівський національний університет імені Івана Франка, факультет журналістики, вул. Генерала Чупринки, 49, к. 203, 79044, Львів, Україна. Телефон: +38 (032) 239-47-51 E-mail: visnyk.journalism@lnu.edu.ua Цей журнал практикує політику негайного відкритого доступу до опублікованого змісту, підтримуючи принципи вільного поширення наукової інформації та глобального обміну знаннями задля загального суспільного прогресу. Тексти видання ліцензовано на умовах Ліцензії Creative Commons із зазначенням авторства — Некомерційна 4.0 Міжнародна.
Львівський національний університет імені Івана Франка
ОСОБЛИВОСТІ КОНСТРУКТИВНОЇ ЖУРНАЛІСТИКИ НА ПРИКЛАДІ ПУБЛІКАЦІЙ ЧАСОПИСУ «УНІВЕРСУМ» (2014-2025 рр.)
У статті досліджено приклади застосування конструктивного підходу при розв’язанні важливих проблем, пов’язаних з військовою тематикою. Осмислюється сенс поняття «конструктивна журналістика» (Constructive Journalism), Традиційні медіа наразі перебувають на етапі адаптації до нового напряму журналістики. Порушується питання доцільності підтримки, розвитку і впровадження перспективної медіапрактики в український інформаційний простір. Конструктивна журналістика – перспективний напрям розвитку сучасних медій. Вона є відповіддю на драстичні виклики сучасності, а надто воєнної доби, забезпечуючи баланс між критичним аналізом проблем та пошуком їх розв’язків. Український контекст має свої особливості – широкомасштабна війна і соціально-економічні суперечності, пов’язані з нею. Тому важливим є висвітлення потреб втілення інноваційних ідей у воєнній сфері, у сфері економіки, освіти та медицини, а також підтримки різноманітних волонтерських ініціатив. Публіцист з конструктивним мисленням перетворюється на оборонця держави не лише на інформаційному фронті, але й на реальному фізичному полі бою. Думки автора, втілені у словесну оболонку, часто прибирають конструктивних форм, наповнених цікавими пропозиціями-проєктами-ідеями, котрі можуть бути втілені у конкретні вироби, потрібні Збройним силам України, або ж придатися для реалізації важливих політичних і дипломатичних проєктів, застосування нових підходів і стратегій для досягнення перемоги. Ця тенденція в сучасній українській публіцистиці, яку в багатьох випадках можна назвати конструктивною, добре помітна на прикладі низки матеріалів, оприлюднених на шпальтах журналу «Універсум» упродовж воєнного десятиліття – 2014-2025 рр. Багатьом публікаціям видання притаманний добре аргументований конструктивізм, спроможний привернути увагу військових фахівців, політиків, дипломатів до вивчення тієї чи іншої проблеми. У текстах містяться альтернативні шляхи її розв’язання на основі системного підходу, ретельного аналізу емпіричних даних та використання верифікованих джерел. Інакше кажучи, маємо конкретні приклади журналістики рішень. Підтвердженням цьому є оприлюднені упродовж останніх десяти років на шпальтах журналу «Універсум» близько двох десятків аналітично-публіцистичних текстів конструктивної журналістики. Це соціально відповідальна, якісна журналістика, спрямована як на глибоке осмислення важливих теоретичних і практичних проблем, так і на пошук шляхів їх розв’язання Ці публікації стосуються різних сфер життєдіяльності суспільства в умовах війни. Конструктивність пропозицій поєднується з належною аргументацією. Гострі, часом дражливі матеріали, безумовно, потребують належної реакції державних чинників. Існує потреба дослідження особливостей конструктивної журналістики, пов’язаних зі створенням аналітичних матеріалів, придатних для розв’язання проблем державного рівня. Влада і суспільство мають не лише знати і розуміти, що зміни можливі, але й бачити моделі того, як їх здійснити. І конструктивна публіцистика може цьому посприяти. Ключові слова: конструктивна журналістика, інформаційне суспільство, конструктивний підхід, публіцистика, медіа, війна.
Copyright (c) 2026 Вісник Львівського університету. Серія журналістика
ФОРМУВАННЯ ЦІННІСНОЇ МАТРИЦІ СУСПІЛЬСТВА В ПУБЛІЦИСТИЦІ ЧАСОПИСУ «КРАЇНА» (2025)
У статті досліджено структурно-змістову трансформацію часопису «Країна» протягом 2025 року. Предметом дослідження є еволюція тематичних домінант, жанрової архітектури та візуальних моделей видання в умовах екзистенційних викликів. Основний результат засвідчує перехід видавничої стратегії від аналітичного спостереження за зовнішніми процесами до активного конструювання національної суб’єктності. Автор доводить, що через зміну акценту від «спостерігача» до «громадянина-мислителя» часопис став дієвим інструментом формування ціннісної матриці українського суспільства. Ключові слова: часопис «Країна», структура журналу, теми публікацій, жанри журналістики, рубрики видання, розвиток суспільства, 2025 рік.
СУЧАСНИЙ АСПЕКТ ВІЗУАЛЬНОЇ РЕПРЕЗЕНТАЦІЇ ВОЄН КІН. XX–XXI СТОЛІТЬ
У статті здійснено аналіз візуального відображення війн кінця XX – XXI століття: російсько-чеченської, російсько-грузинської, палестино-ізраїльської, війн у Сирії та Іраку, а також російсько-української війни. Закцентовано увагу на медіарепрезентації війни, зокрема феномену «візуального громадянства», особливостях цифрової візуалізації,на розумінні візуальній репрезентації війни як поля ідеологічної боротьби. Сучасний аспект візуальної культури воєн характеризується медіатизацією жорстокості, локальні конфлікти Холодної війни та гібридною війною (війни в Сирії, Іраку, Україні), де домінує користувацький контент, а саме смартфонне документування, а дистанційне свідчення. Ключові слова: візуальне відображення війни, гібридна війна, гібридна візуалізація, фотодокументалізм.
РЕФЛЕКСИВНА ЗДАТНІСТЬ ВЕДУЧИХ ТЕЛЕВІЗІЙНИХ НОВИН В УМОВАХ ТРАНСФОРМАЦІЇ МЕДІАРИНКУ
У статті проаналізовано здатність ведучих телевізійних новин реагувати на виклики сучасного світу та трансформації медіаринку, зокрема їхні навички адаптації наявного інструментарію й умінь кожного члена команди до нових реалій і зміни платформ. Також акцентовано увагу на динаміці розвитку рефлективної здатності осіб, які презентують контент цільовій аудиторії в умовах російсько-української війни. Описано, як задля ефективної взаємодії з глядачем ведучі коригують власний стиль і мовлення, змінюють образ та подачу матеріалу. Ключові слова: візуальна журналістика, аудіовізуальний контент, цільова аудиторія, ведучий новин, диктор, телебачення, телевізійний матеріал, ефірна журналістика, медіа.
АНАЛІЗ СЮЖЕТІВ НА ТЕЛЕКАНАЛІ «СУСПІЛЬНЕ ЛЬВІВ»
Телебачення залишається потужним інструментом у сучасному світі завдяки унікальному поєднанню візуальної та звукової інформації. Його вплив посилюється завдяки: візуально-аудіальному формату: синхронне зображення та звук максимально захоплюють увагу та емоції глядача, масовості та доступності: телебачення охоплює широку аудиторію, включаючи тих, хто не має доступу до інтернету, оперативності: можливість транслювати події в реальному часі (новини, репортажі) робить його незамінним джерелом інформації, лінійному ефіру: традиційно глядач споживає контент за розкладом, хоча онлайн-платформи змінюють цю динаміку, сильному емоційному впливу: комбінація зображення, музики та дикторського тексту створює відчуття присутності, професійній якості: високий рівень виробництва (режисура, монтаж, графіка, звук) та державне регулювання забезпечують стандарти мовлення. Це дослідження зосереджується на специфіці телевізійних матеріалів, зокрема на прикладі львівського телебачення. У процесі дослідження вивчено особливості функціонування телебачення, насамперед специфіку львівського телебачення, подано конкретні матеріали. Ключові слова: телебачення, телевізійний контент, львівське телебачення, тематика сюжетів.
ТРАДИЦІЇ ТА НОВАЦІЇ У НАВЧАННІ ЖУРНАЛІСТИКИ ВОЛОДИМИРА ЗДОРОВЕГИ
Статтю присвячено видатному вченому у галузі публіцистики та наукового журналістикознавства – професору Володимирові Здоровезі – з нагоди 95-х роковин від дня народження. Як відомий науковець, автор багатьох праць, добре знаний в українському медійному середовищі, Володимир Здоровега зробив значний внесок у підготовку журналістських кадрів. З його підручників та навчальних посібників студенти-журналісти України вивчають різноманітні жанри журналістської майстерності, опановують теорію публіцистики. Ключові слова: публіцистика, Заслужений професор, журналістикознавство, молоді науковці, свобода слова, контрпропаганда, докторська дисертація, державотворення.
ІНФОРМАЦІЙНА ДОСТУПНІСТЬ УКРАЇНСЬКИХ МЕДІА ДЛЯ ЛЮДЕЙ З ПОРУШЕННЯМИ ЗОРУ (НА ПРИКЛАДІ САЙТІВ «ГРОМАДСЬКЕ РАДІО», «ДЗЕРКАЛО ТИЖНЯ», «СУСПІЛЬНЕ» ТА «СВІДОМІ»)
У статті досліджено інформаційну доступність українських медіа (на прикладі сайтів «Громадське радіо», «Дзеркало тижня», «Суспільне» та «Свідомі») для людей з порушенням зору. Закцентовано на важливих критеріях доступності: чіткій семантичній структурі сайту, контрасті кольорів, альтернативному тексті та адаптивному дизайні. Автоматичне тестування за допомогою чат-бота Access bot від соціального підприємства «Лабораторія цифрової доступності» та ручне оцінювання вебсайтів допомогло з’ясувати, що вони лише частково забезпечують власну інформаційну доступність для людей з порушеннями зору. Ключові слова: інформаційна доступність; українські медіа; аудіодискрипція; люди з порушенням зору; медіаконтент.
ЕКОЛОГІЧНИЙ ДИСКУРС РОСІЙСЬКО-УКРАЇНСЬКОЇ ВІЙНИ: РОЛЬ НІШЕВИХ МЕДІА У ФОРМУВАННІ ПОРЯДКУ ДЕННОГО
У статті проаналізовано особливості формування екологічного дискурсу в українському медіапросторі в умовах повномасштабної війни. Дослідження зосереджене на діяльності вузькопрофільних медіа, які спеціалізуються на екологічній проблематиці, сталому розвитку та кліматичній політиці, а також на їхній ролі у становленні журналістики рішень. Метою статті є виявлення домінантних наративів, що використовуються під час висвітлення екологічних наслідків війни, та аналіз специфіки подання найбільших екологічних втрат з початку повномасштабного вторгнення. Методологічну основу дослідження становлять дискурс-аналіз, контент-аналіз і кейс-аналіз, що дозволяє простежити тематичні, жанрові та ціннісні особливості екологічних матеріалів. У результаті дослідження встановлено, що вузькопрофільні медіа формують комплексний екологічний дискурс, у якому поєднуються наративи екологічної загрози, відповідальності агресора, довгострокових екосистемних втрат і необхідності системного підходу до відновлення довкілля. Водночас простежується тенденція до використання елементів журналістики рішень, зокрема акцентування на можливих шляхах подолання екологічних наслідків війни, експертних оцінках та міжнародному досвіді. Ключові слова: екологічний дискурс, екосистемні втрати від війни в Україні, вузькопрофільні медіа, журналістика рішень, екологічна журналістика.
РЕЛІГІЙНИЙ ВИМІР ПРОПАГАНДИ РАШИЗМУ ЗА МЕЖАМИ УКРАЇНИ
Статтю присвячено аналізу ідеологічного та релігійного виміру сучасної гібридної війни Російської Федерації проти України. Дослідження зосереджується на механізмах трансляції адаптованих квазіхристиянських наративів у міжнародному контексті, зокрема за межами безпосередньої зони воєнних дій. Розглянуто використання релігійних мотивів, риторики «переслідуваної Церкви», апеляції до «традиційних цінностей» та сакралізації війни як інструментів легітимації російської агресії в західних суспільствах, релігійних спільнотах і діаспорах. Показано, що зазначені наративи мають системний характер і є складовою державної інформаційної політики Російської Федерації, у межах якої Російська Православна Церква функціонує як ідеологічний інструмент. Проаналізовано адаптацію цих меседжів до різних культурних і конфесійних контекстів за умови збереження спільної імперської ідеологічної основи. Окреслено причини підвищеної ефективності релігійного компонента рашистської пропаганди за кордоном, зумовленої його менш критичним сприйняттям порівняно з відверто політичною риторикою. У статті розкрито механізми поширення зазначених наративів через діяльність закордонних парафій, релігійні заходи, неформальні освітні ініціативи та медіаплатформи. Зроблено висновок, що релігійна складова рашистської пропаганди є важливим елементом сучасної інформаційної війни, яка ведеться не лише у військовій, а й у символічній, ціннісній та моральній площинах. Ключові слова: рашизм, релігійна пропаганда, Російська Православна Церква, сакралізація війни, «русский мир», гібридна війна, антиукраїнська ідеологія.
СУЧАСНІ МЕДІА ЯК СУБ’ЄКТ І ОБ’ЄКТ «ЦИВІЛІЗАЦІЇ ВИДОВИЩА» МАРІО ВАРҐАСА ЛЬЙОСИ
У статті проаналізовано основні есе Маріо Варґаса Льйоси, в яких автор розкриває призначення медіа та їхнє значення в утвердженні «цивілізації видовища». Особливий акцент зроблено на тому, чи медіа є винуватцями маргіналізації високої культури, чи жертвами цієї культурної маргіналізації, а також на ймовірних наслідках цього процесу для свободи у країнах Заходу. Ключові слова: цивілізація видовищ, баналізація культури, медіа, свобода, розвага.
ПРОКСІ ГОЛОСИ: ІНОЗЕМНІ МЕДІЙНІ ФІГУРИ В РОСІЙСЬКІЙ ПРОПАГАНДІ
У статті досліджено роль іноземних медійних фігур із третіх країн у системі російської пропаганди в контексті російсько-української війни. Починаючи з 2022 року, після повномасштабного вторгнення Росії в Україну, проукраїнська позиція стала домінантною у провідних західних медіа. Водночас Росія зіткнулася з обмеженими можливостями впливу на західні інформаційні простори через втрату довіри до власних державних медіа. За цих обставин російська пропагандистська машина почала системно залучати іноземних медійників, – громадян США, країн ЄС, Канади, Латинської Америки, Африки та Азії, – які виробляють і поширюють інтерпретації, узгоджені з інтересами Кремля. Їхня діяльність позначена системною інтеграцією в російський інформаційний простір: вони часто працюють із російського боку фронту, їх активно цитують російські державні та напівдержавні медіа, використовуючи як «зовнішні голоси», покликані підтвердити правдивість російських наративів. З одного боку, ці медійні фігури виконують внутрішню функцію, слугуючи для російської авдиторії доказом того, що позицію Росії «розуміють» і «підтримують» на Заході. З іншого боку, вони орієнтуються на зовнішні авдиторії у країнах походження, де їхній статус «очевидців» війни використовують для підриву довіри до провідних медіа та легітимації альтернативних, проросійських інтерпретацій подій. На окрему увагу заслуговує діяльність французької документалістки Анн-Лор Боннель. На відміну від багатьох інших проросійських медійних фігур, вона уникає грубої риторики та відкритого заперечення факту російської агресії. Натомість Боннель застосовує більш витончену комунікативну стратегію, яка ґрунтується на поясненні подій із вигідної Росії позиції, без формального виправдання її дій. На основі аналізу її документальних фільмів про Донбас, телевізійних виступів і публічних інтерв’ю показано, як за допомогою селективного добору фактів, асиметричного контекстуалізування та апеляції до «складності» конфлікту формується наратив, у якому відповідальність за війну розмивається. Ключові слова: російська пропаганда, інформаційна війна, російсько-українська війна, альтернативні медіа, Анн-Лор Боннель, прокремлівські наративи.
ЕТИКА ЗОБРАЖЕННЯ ЖЕРТВ ВІЙНИ В МАТЕРІАЛІ ‘1000 DAYS OF WAR IN UKRAINE CAPTURED IN IMAGES’ (AP)
У статті проаналізовано етичні параметри візуалізації війни у проєкті Associated Press ‘1000 days of war in Ukraineʼ та досліджено деонтологічний конфлікт між глобальним принципом «свідчення» та «правом на приватність» (рекомендації КЖЕ) у питаннях публікації фотографій жертв російсько-української війни та можливості ідентифікації людей, зображених на знімках. У межах дослідження виявлено роль технологічної автентичності та контекстуалізації як запобіжників естетизації насильства, а також визначено умови збереження гідності суб’єкта зйомки та мінімізації ретравматизації авдиторії в системі воєнної фотожурналістики Ключові слова: воєнна фотожурналістика, Associated Press, журналістська етика, Комісія з журналістської етики, естетизація насильства, десенситизація, ідентифікація жертви, візуальний наратив.
ОБРАЗ УКРАЇНИ В МАТЕРІАЛАХ ІНФОРМАЦІЙНОГО АГЕНТСТВА “REUTERS”
Російсько-українська війна вже давно стала топ-темою у світових засобах масової інформації. Велика Британія є активним партнером України і постійно виділяє чималу допомогу для того, аби наша країна наносила ефективну відсіч російським окупантам. Мас-медіа Великої Британії, зокрема інформаційне агентство “Reuters”, також регулярно висвітлюють тему російської агресії в Україні та інформують міжнародну спільноту про ці події. Ключові слова: медіа; контент; війна; Україна; інформаційне агентство; імідж.
ФЕЙКОВА ДЕМОКРАТІЯ ТА ЇЇ РОЛЬ У ФОРМУВАННІ РЕАКЦІЇ МІЖНАРОДНОЇ СПІЛЬНОТИ НА АРЕШТ НІКОЛАСА МАДУРО (ІНФОРМАЦІЙНИЙ КОНТЕКСТ)
Приклад Ніколаса Мадуро, легітимність якого як керівника Венесуели заперечили (неодноразово) в багатьох країнах світу, цікавий для вивчення, як і виправдання силового варіанту його усунення, навіть із застосуванням війська інших країн. Автор статті досліджує світову реакцію на військові дії США із захоплення і вивезення Мадуро з Венесуели на суд до США. У дослідженні показано, наскільки важливим є інформаційне тло та розуміння ситуації, бо саме ці чинники зумовили основні реакції на цю подію. Тим паче, що ми маємо приклади, коли одразу кілька подібних узурпаторів являють себе світу як керівники країн з фейковою демократією, продовжуючи свою владу за допомогою псевдовиборів. Хоча важливими висновки будуть не тільки для них, а й для інших, хто за правильною формою прагне сховати обман. Ключові слова: соціальні комунікації, пропаганда, медіа (ЗМІ), громадська думка, фейк, постправда, Мадуро, фейкові демократії, вибори.
ЕВОЛЮЦІЯ МЕДІАТРЕНДІВ (2015–2025 рр.): ЧИ ЗДАТНІ КЛАСИЧНІ ТЕОРІЇ ПОЯСНИТИ СУЧАСНІ НОВІ МЕДІА?
У статті досліджується динамічна еволюція світових медіатрендів у період 2015–2025 років. Автор аналізує якісні зміни в інформаційному просторі, спричинені стрімким розвитком технологій та зміною парадигми споживання контенту. Розглядається трансформація від явища «постправди» до сучасних викликів, як-от «фейковий армагедон», зумовлений поширенням ШІ-інструментів та технологій діпфейку. Особлива увага приділяється кризі класичних комунікаційних моделей. Доведено, що традиційна теорія «воротарів» (Gatekeeping) трансформується: роль редакторів як фільтрів інформації перебирають на себе алгоритми соціальних платформ, які створюють персоналізовані «інформаційні бульбашки». Це призводить до сегментації суспільства на ідеологічні групи, які практично не взаємодіють між собою, що ілюструється прикладами суспільно-політичних розколів. Автор досліджує феномен «емократизації» – зміщення акцентів з раціонального аналізу фактів на емоційне маніпулювання. Водночас аналізуються нові формати залучення аудиторії: журналістика занурення через VR-технології та новинні ігри, котрі змінюють рівень емпатії споживача. Як конструктивну альтернативу деструктивним медіапроцесам (наприклад, фейкам), у статті виокремлено розвиток пояснювальної журналістики та журналістики даних. Ці напрями розглядаються як інструменти відновлення суспільної довіри через контекстуалізацію та верифікацію масивів інформації. Запропоновано висновок, що попри технологічну складність сучасних медіа, ключовим викликом залишається збереження здатності до критичного аналізу в умовах алгоритмічного контролю та тотальної персоналізації порядку денного. Ключові слова: медіатренди, нові медіа, алгоритмічний контроль, емократизація, імерсивна журналістика, журналістика даних.
ІНФОРМАЦІЙНІ МАНІПУЛЯЦІЇ ЩОДО ПОЛЬСЬКИХ УРЯДОВЦІВ І ПОЛІТИКІВ В УКРАЇНСЬКОМУ ТЕЛЕГРАМ-ПРОСТОРІ
Телеграм-канали є одними з найпопулярніших джерел інформації для українців. В месенджері є велика кількість різноманітних телеграм-каналів, частину з яких створили офіційні масмедіа, частину – самі користувачі, а є анонімні, які мають велику кількість підписників, часто їхня кількість перевищує читачів офіційних масмедіа в Телеграм. Такі канали публікують новинний контент для українців, який може містити маніпуляції та дезінформацію. Такий контент формує громадську думку. Польща є сусідньою дружньою до України державою, стратегічним партнером, тому формування негативної громадської думки про польських урядовців та політиків може негативно позначитися на співпраці двох країн. Тема маніпуляції щодо польських урядовців і політиків є актуальною і малодослідженою. Вперше проаналізовано і доведено, що маніпулятивний контент стосовно польських політиків трапляється саме в українських анонімних Телеграм-каналах. Дослідження також розкриває роль телеграм-сегменту як важливого інструменту формування суспільних уявлень про Польщу в українському медіасередовищі, що раніше не було предметом спеціального наукового аналізу. Ключові слова: дезінформація, маніпуляція, медіаграмотність, Телеграм, польські урядовці, польські політики, Польща, анонімні канали.
СОЦІАЛЬНІ МЕРЕЖІ В СИСТЕМІ ПУБЛІЧНИХ КОМУНІКАЦІЙ УНІВЕРСИТЕТУ (НА ПРИКЛАДІ ВДПУ ІМЕНІ МИХАЙЛА КОЦЮБИНСЬКОГО)
У статті проаналізовано систему публічних комунікацій ВДПУ імені Михайла Коцюбинського у соціальних мережах впродовж 2025 року. На основі статистичних даних Facebook, Instagram та TikTok виявлено модель мультиплатформності закладу та визначено функціональну роль кожного каналу. Доведено високу конверсійну спроможність візуального контенту в Instagram та значний віральний потенціал платформи TikTok у залученні зовнішньої аудиторії. Встановлено прямий зв’язок між університетськими заходами та піками цифрової активності. Визначено суперечність між масштабним охопленням та низьким рівнем прямої взаємодії, на основі чого запропоновано шляхи вдосконалення персоналізованої комунікації університету. Ключові слова: публічні комунікації, соціальні мережі, вища освіта, ВДПУ імені Михайла Коцюбинського, цифровізація, SMM-стратегія, залученість аудиторії, імідж університету.
ОБРАЗ ГЕРОЯ У СУЧАСНІЙ УКРАЇНСЬКІЙ ЖУРНАЛІСТИЦІ: ЕТИКА, ПАМ’ЯТЬ, НАРАТИВ
Статтю присвячено аналізу образу героя в сучасній українській журналістиці як важливого елемента воєнного медіадискурсу та механізму формування національної пам’яті. В умовах повномасштабної війни росії проти України журналістські тексти про героїв виконують не лише інформаційну, а й ціннісно-орієнтаційну функцію, впливаючи на суспільні уявлення про відповідальність, жертовність, гідність і громадянську позицію. У цьому контексті героїзм осмислюється як соціокультурний і комунікаційний феномен, що формується на перетині особистого досвіду, колективних цінностей і журналістської інтерпретації. У статті простежено еволюцію поняття героїзму в журналістиці воєнного часу ‒ від зосередження на винятковому подвигу до акценту на повсякденному героїзмі, що проявляється у волонтерстві, служінні, цивільній стійкості та моральному виборі. Методологія дослідження базується на застосуванні аналітичного, порівняльного методів і контент-аналізу. Емпіричним матеріалом слугує цикл журналістських публікацій про Героїв Львівщини, у яких поєднано елементи портретного нарису, інтерв’ю та документальної розповіді. Проаналізовано жанрові особливості текстів, наративні стратегії, способи персоналізації героїв і роль емоційних деталей у формуванні ефекту співпереживання. Окрему увагу зосереджено на етичному вимірі журналістської роботи з воєнною тематикою. Підкреслено значення принципів делікатності, поваги до приватного болю, уникнення пафосу та надмірної героїзації. Наголошено, що журналіст у таких матеріалах виступає не лише фіксатором подій, а співтворцем наративу пам’яті, відповідальним за збереження людяності й гідності героя. Зазначено, що образ героя в сучасній українській журналістиці є важливим чинником суспільної консолідації та культурного осмислення війни. Журналістські наративи героїзму формують моральні орієнтири, закріплюють досвід спротиву та стають частиною національної пам’яті. Ключові слова: героїзм, журналістика пам’яті, національна ідентичність, етика журналістики, медіанаратив, воєнна журналістика.
ДИСКУРС МІКРОПОДІЙ ВІЙНИ В СОЦІАЛЬНИХ МЕРЕЖАХ: ФРАГМЕНТАРНІСТЬ МЕДІАСПОЖИВАННЯ ТА ТРАНСФОРМАЦІЯ КОМУНІКАЦІЙНИХ ПОТРЕБ
Сучасне медіаспоживання в умовах війни є фрагментарним, емоційно насиченим і динамічним. У статті проаналізовано дискурс мікроподій війни на основі моделі відкриття дискурсу публічних подій, що виокремлює п’ять фаз: пресупозицію, експлікацію, демонстрацію, дискусію та евалюацію. Емпіричною базою дослідження є база моніторингу обговорення війни в соціальних медіа (Facebook, Telegram, TikTok, YouTube та X), що здійснюється командою CAT-UA з 24 лютого 2022 року (n ≈ 1 млн). Ключові слова: фрагментоване медіаспоживання, дискурс війни, афективна комунікація, соціальні медіа, комунікаційні потреби, подвійна медіатизація.
КОНЦЕПТИ ІНФОТЕЙМЕНТУ І ПОЛІТЕЙМЕНТУ: ШОУМЕНИ В МЕДІА ТА ПОЛІТИЦІ
У статті досліджується взаємозв’язок між стрімким розвитком розважальних медіа та глобальним зростанням політичного популізму. Автор аналізує, як медійний контент, орієнтований на видовищність та емоційне залучення, посилює антиелітні настрої, сприяє поляризації суспільства та створює сприятливий ґрунт для популістських лідерів. Метою роботи є вивчення концептів «інфотейнмент» (infotainment) та «політейнмент» (politainment) як теоретичного ключа до розуміння феномену масового приходу професійних шоуменів на вищі державні посади. Методологічну основу дослідження становить теоретичний аналіз праць провідних західних науковців (зокрема, Б. Моффітта та М. Хіггінса), етимологічний огляд термінології та порівняльний аналіз конкретних кейсів (case study). У роботі детально розглянуто генеалогію терміна «інфотейнмент» та його похідних. Особливий акцент зроблено на специфіці «партисипативних медіа», які, створюючи ілюзію прямої демократії та близькості до народу, валідують «буденне знання» і ставлять емоційну реакцію вище за раціональну фахову експертизу. На прикладі політичних кар’єр Дональда Трампа та Ела Франкена (США), Джиммі Моралеса (Гватемала), Беппе Ґрілло (Італія) та Володимира Зеленського (Україна) простежується, як навички сценічного перформансу та медійна впізнаваність конвертуються в реальний політичний капітал. Автор доходить висновку, що злиття політики та розваг є не локальним феноменом, а структурною трансформацією політичної комунікації. Сучасний популізм постає як перформативний стиль, що використовує механізми шоу-бізнесу, перетворюючи виборчий процес на інтерактивне видовище та підміняючи політичні програми сценічними образами. Ключові слова: авдиторія, діалогізм, інфотейнмент, медіа, комунікація, політейнмент, популізм, шоумен.
ІДЕЙНО-КОНЦЕПТУАЛЬНІ ЗАСАДИ ТВОРЧОЇ СПАДЩИНИ ГЕРОЯ УКРАЇНИ ТАРАСА МАТВІЇВА
У статті проаналізовано творчість Героя України Тараса Матвіїва на основі його двотомника «Мої думки. Проза» та «Мої думки. Ритмопроза», який видали батьки після героїчної смерті сина. Розкрито особистість Героя України крізь його тексти. Визначено ідейно-концептуальні засади його творчості, закцентовано на світоглядних орієнтирах: Україна, війна, любов, свобода. З’ясовано особливості творчого стилю автора. Ключові слова: творчість; двотомник; Бог; Любов; свобода; Україна.
ДО ПИТАННЯ ПРО ЗК, СК І ПРН В ОПП З ЖУРНАЛІСТИКИ: МІЖ ПРАКТИКООРІЄНТОВАНІСТЮ ТА УНІВЕРСИТЕТСЬКОЮ ТРАДИЦІЄЮ
У статті здійснено критичний аналіз освітніх стандартів зі спеціальності 061 “Журналістика” на рівнях фахової передвищої та вищої освіти з акцентом на співвідношення загальних (ЗК), спеціальних (СК) компетентностей і програмних результатів навчання (ПРН) у контексті домінування дискурсу практикоорієнтованості. Актуалізовано проблему зміщення акцентів в університетській підготовці журналістів у бік надмірної технологізації та інструменталізації освітнього процесу на шкоду світоглядній, аналітичній і теоретичній складовим. Метою дослідження є виявлення логіки наступності, рівневої диференціації стандартів освіти зі спеціальності 061 “Журналістика” (фаховий молодший бакалавр, бакалавр, магістр), а також оцінка їхньої відповідності університетській традиції підготовки журналіста як інтелектуального публічного діяча. Методологічну основу дослідження становлять порівняльний, структурно-функціональний, нормативно-аналітичний методи, а також елементи дискурс-аналізу освітньої політики. Ключові слова: журналістська освіта, освітні стандарти, загальні компетентності, спеціальні компетентності, програмні результати навчання, практикоорієнтованість, університетська традиція, європейський досвід.
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ ВИКОРИСТАННЯ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В МЕДІА: ВИКЛИКИ ДЛЯ УКРАЇНИ В КОНТЕКСТІ ІМПЛЕМЕНТАЦІЇ AI ACT ЄС
У статті проаналізовано правові аспекти використання штучного інтелекту в медіасфері та окреслено ключові виклики для України у контексті імплементації Регламенту Європейського Союзу про штучний інтелект (AI Act). Розглянуто особливості регулювання алгоритмічних систем у журналістиці, проблеми відповідальності за автоматизований контент, використання генеративних моделей, а також ризики поширення дезінформації й deepfake-технологій. Наголошено на необхідності гармонізації національного медіаправа з європейськими стандартами та визначено напрями адаптації українського законодавства до нових регуляторних вимог. Ключові слова: штучний інтелект, медіаправо, AI Act, журналістика, алгоритмічне регулювання, інформаційна безпека.
СЛОВО РОКУ В УКРАЇНІ (2022–2025): МОВНІ МАРКЕРИ СОЦІАЛЬНИХ ТРАНСФОРМАЦІЙ
Поява нових слів або змінене значення вже наявних є важливими індикаторами соціальних трансформацій, політичних змін та культурних процесів. В Україні протягом останніх років помітне активне формування лексики, яка відображає соціальні, політичні та економічні зміни, що відбуваються в суспільстві, зокрема російсько-українською війною та повномасштабним вторгненням росії у лютому 2022 року. Ця стаття присвячена аналізу мовних маркерів соціальних змін, що відображаються через визначення слова року в Україні за період з 2022 по 2025 рік. Вивчення значення слова року стає все більш актуальним у дослідженнях, оскільки це дає змогу не тільки зафіксувати мовні новації, але й зрозуміти ключові соціальні тренди та трансформації. Ключові слова: слово року; мовні зміни; соціолінгвістика; війна; неологізми; інтерактивна стилістика.
СЛОВОТВІРНА КОМПРЕСІЯ МЕДІАТЕКСТУ ЯК ВИЯВ ЖУРНАЛІСТСЬКОЇ МАЙСТЕРНОСТІ
Розглянуто креативні підходи сучасних журналістів до розв’язання питання про економію мовних ресурсів. На конкретних прикладах продемонстровано, як сучасні журналісти застосовують норми творення лексичних одиниць, які властиві українській мові. У статті проаналізовано журналістський текст з погляду словотвірної компресії. Вказано, що компактність тексту досягається за допомогою різних способів творення слів. Акцентовано увагу на тому, що основним способом компресії є професійне використання словотвірних ресурсів. Дослідження також засвідчує, що журналіст може активно сприяти лінгвістичній кодифікації української мови. Ключові слова: мас-медійні тексти, економія мови, процес компресії, словотвірні засоби, префікси, суфікси, словоскладання.
АКТОРИ МІЖНАРОДНОЇ КОМУНІКАЦІЇ ХХІ СТ.: АУДИТОРІЯ, МЕДІА, ШІ
Розглядаються виклики і перспективи міжнародної комунікації ХХІ ст. в умовах взаємодії людина-медіа-штучний інтелект (ШІ). Досліджуються особливості застосування інформаційно-комунікативної функції ШІ в людській діяльності. Проаналізовано ризики використання інструментів ШІ в журналістиці та комунікації. Ключові слова: аудиторія, медіа, медіапарадигма, міжнародна комунікація, штучний інтелект.
ПРАВДИВЕ СЛОВО – ДУХОВНО-НАЦІОНАЛЬНА ЗБРОЯ ЖУРНАЛІСТА
У рецензії досліджено психологічні засади функціонування медіа в сучасних умовах російської екзистенційної війни проти України. Наголошено, що професійне поєднання змістовної тематики з комплексом мовностилістичних, мовно-виражальних і мовно-зображальних засобів, які втілюються в різні жанри і форми журналістських матеріалів, є визначальними психолого-педагогічними умовами ефективного впливу медіа на формування в реципієнтів високих морально-духовних, національно-патріотичних, державницьких переконань. Схарактеризовано сучасну медіаіндустрію, яка потребує симбіозу інтелектуальних знань у галузі журналістики з новими технологічними інструментами і тех­нологіями, що даватиме ринкові універсальних журналістів, орієн­тованих на комплексний підхід у роботі з інформацією в конвергентних редакціях, які здатні одночасно працювати з текстом, фото-, аудіо-, відеоматеріалом, створювати графіку, писати блоги, працювати в мережі й вільно орієнтуватися у виборі оптимальної медійної платформи для поширення правдивого, змістовного, актуального, цікавого контенту. Ключові слова: журналістика, психологія масмедіа, гонзо-журналістика, компетентність, професіоналізм, московська агресія, патріотизм.
КНИГА «ТОТАЛІТАРНА ЖУРНАЛІСТИКА» ‒ ОБ’ЄКТИВНЕ ДЖЕРЕЛО ДЛЯ ВИВЧЕННЯ ДРАМАТИЧНОГО ПЕРІОДУ УКРАЇНСЬКОЇ ЖУРНАЛІСТИКИ В XX СТ.
Публікація є рецензією на наукове видання «Тоталітарна журналістика (доба радянізації та змосковлення України)» авторства Миколи Тимошика ‒ професора кафедри журналістики Київського національного університету культури і мистецтв. На основі джерельної бази з українських архівів авторитетний журналістикознавець представив широке тло функціонування системи радянських засобів масової інформації та пропаганди. Здебільшого за основу взято приклади редакцій друкованих ЗМІ Чернівецької обл. в період 1940-1980-х років, в одній з яких автор свого часу працював (теперішня назва – «Буковинець»). Вивчення контексту радянської доби журналістики сприятиме усвідомленню несвободи журналіста як творчої особистості в теперішній росії, де тривалий час декларують спадкоємність цієї країни-терориста із спадщиною «савєтскаго саюза». Зроблено висновок про цінність професії журналіста у контексті місії і служіння суспільству, ціннісного вибору особистості навіть в умовах тоталітарної системи. Ключові слова: тоталітарна журналістика, радянські ЗМІ, редакція газети, редактор, журналіст, медійний фах.
ВІЗУАЛЬНЕ ДОКУМЕНТУВАННЯ СУЧАСНОСТІ У ФОТОКНИЗІ «ХРОНІКИ ВІЙНИ: УКРАЇНА 2014-2025»
У рецензії досліджено питання документування російсько-української війни на прикладі фотокниги «Хроніки війни: Україна 2014-2025». Виокремлено структуру видання, особливості формату, верстки, дизайну, поліграфічні прийоми, змістові та ідейні акценти. Оскільки книгу популяризують і на міжнародну авдиторію, розглядаємо її як мультимедійний візуальний проєкт про війну в Україні. Окреслено важливість видання в освітньому процесі, вибрано фрагменти есеїв студентів факультету журналістики, які аналізували матеріали із фотокниги. У виданні хронологічно проілюстровано події з початку Революції Гідності з листопада 2013 року та російсько-української війни до 2025 року. Обґрунтовано цінність книги, яка полягає у тому, що документальне видання є свідченням російських воєнних злочинів. Візуальну хроніку поширюють у бібліотеках, школах й університетах, що важливо в освітньому та виховному процесі. У фотоальбомі розміщено понад 360 світлин та свідчень відомих фотожурналістів, які були в епіцентрі ключових історичних подій. Фотокнига має мистецьку цінність та є важливим документальним джерелом для збереження пам’яті та вивчення сучасної історії. Ключові слова: документалістика, контент, журналістика воєнного часу, російсь­ко-українська війна, агресія РФ в Україні, візуальна комунікація, медіа, фотографія.
CONTENT