Вісник Львівського університету. Серія філософські науки
ISSN 2078-6999 (Print) ISSN 2664-6129 (Online) DOI: https://doi.org/10.30970/vps. Засновник і Видавець: Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна Код ЄДРПОУ видавця: 02070987 ROR засновника та видавця: https://ror.org/01s7y5e82 Періодичність виходу: 2 рази на рік (червень, грудень). Можливе видання одного (загального) випуску на рік (у грудні). Мови видання: українська або англійська, з розширеними анотаціями українською й англійською мовами. Кластер наукового фахового видання: Гуманітарні науки та мистецтво. Галузь знань: Культура, мистецтво та гуманітарні науки. Спеціальність: B10 Філософія Ідентифікатор медіа: R30-04907. Реєстрація суб'єкта у сфері друкованих медіа: Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення № 1877 від 30.05.2024 року. Вісник внесений до Переліку наукових фахових видань України (категорія Б) зі спеціальності В10 «Філософія» кластеру «Гуманітарні науки та мистецтво» строком на три роки – з 1 червня 2026 року до 31 травня 2029 року (на підставі Наказу МОН України від 11.06.2026 р. № 928). У Віснику публікують статті, присвячені актуальним філософським та історико-філософським питанням розвитку духовного і соціально-культурного світу людини, рецензії, переклади філософських праць, філософські огляди наукового життя. Політика відкритого доступу: Вісник практикує політику негайного відкритого доступу до опублікованого змісту, підтримуючи принципи вільного поширення наукової інформації та глобального обміну знаннями задля загального суспільного прогресу. Архівування: повний електронний архів Вісника перебуває у вільному доступі на сайті Національної бібліотеки України імені В. І. Вернадського та на Порталі Львівського національного університету імені Івана Франка. Індексування: Наукова періодика України Crossref Google Scholar PhilPapers Index Copernicus Open Ukrainian Citation Index (OUCI) Посилання: UKRINTEI: http://nfv.ukrintei.ua
Автори, які публікуються у цьому журналі, погоджуються з наступними умовами: Автори залишають за собою право на авторство своєї роботи та передають журналу право першої публікації цієї роботи на умовах ліцензії Creative Commons Attribution-NonCommercial-NoDerivatives 4.0 International (CC BY-NC-ND 4.0), котра дозволяє іншим особам вільно розповсюджувати опубліковану роботу з обов'язковим посиланням на авторів оригінальної роботи та першу публікацію роботи у цьому журналі. Автори мають право укладати самостійні додаткові угоди щодо неексклюзивного розповсюдження роботи у тому вигляді, в якому вона була опублікована цим журналом (наприклад, розміщувати роботу в електронному сховищі установи або публікувати у складі монографії), за умови збереження посилання на першу публікацію роботи у цьому журналі. Політика журналу дозволяє і заохочує розміщення авторами в мережі Інтернет (наприклад, у сховищах установ або на особистих веб-сайтах) рукопису роботи, як до подання цього рукопису до редакції, так і під час його редакційного опрацювання, оскільки це сприяє виникненню продуктивної наукової дискусії та позитивно позначається на оперативності та динаміці цитування опублікованої роботи (див. The Effect of Open Access).
У передньому слові звернуто увагу на важливості продовжувати філософські українознавчі студії. Наукові статті і переклади, які вміщені у цьому випуску, висвітлюють філософські погляди Степана Балея і Олександра Кульчицького. Наголошено, що на тому, що випуск 32 цього Вісника, який вийшов у двох частинах, став значною мірою можливий завдяки сприянню The Teodota and Ivan Klym Grants in Ukrainian Studies 2024–2025 від Канадського інституту українознавчих студій Університету Альберти.
ВІЙНА ЯК ФАКТОР ТРАНСФОРМАЦІЇ КУЛЬТУРИ КРІЗЬ ПРИЗМУ СТАТТІ СТЕПАНА БАЛЕЯ «ЗМИСЛ ВІЙНИ» ТА РЕФЛЕКСІЙ ЕРНСТА ЮНҐЕРА
Метою статті є аналіз війни як чиннику трансформації культури у статті С. Балея «Змисл війни» та публіцистиці раннього періоду творчості Е. Юнґера. Обидва автори у своїх творах рефлексують на тему Першої світової війни, її впливу та наслідків, зокрема у сфері культури, та вибудовують власні прогностичні моделі у відповідь на питання про смисл тієї війни. Методологія цього дослідження оприявлена у два етапи: окремий аналіз короткої публіцистики на тему війни обох авторів, а також компаративний аналіз цих праць. Компаративний метод, зрештою, постає вирішальним у цьому дослідженні, адже допомагає розкрити подвійну природу війни як онтологічно-символічного явища, що водночас втілює у собі як проєктивний, так і руйнівний потенціали культурного розвитку. Ба більше, поєднання в одному дослідженні таких протилежних підходів розкриває внутрішню амбівалентність та проєкцію людської духовної динаміки у витворенні матеріального впливу на культурний та реальний виміри, зокрема, у формі війни. Водночас, саме порівняння двох мислителів, які, як такі, належать до різних традицій мислення відбувається насамперед на основі зіставлення спрямованості їхніх рефлексій над спільним предметом, а саме, впливом війни. Завдяки цьому вдасться розкрити одразу два аспекти: перший – залученість українського мислителя у контекст європейських рефлексій, інший – суголосність рефлексій Балея з Юнґеровими міркуваннями, яка, попри схожі мотиви, не позбавлена власної суб’єктності й у певних аспектах надає наголоси протилежні до акцентів німецького автора. Зрештою, ця стаття прагне слугувати своєрідним узагальненим поглядом на вибрані рефлексії щодо великої війни минулого, яка водночас актуалізує питання війни як явища в цілому та звертає увагу на її онтологічний та аксіологічний виміри. Ключові слова: С. Балей, Е. Юнґер, війна, віталізм, нігілізм, культурні вартості.
ФІЛОСОФІЯ ОСВІТИ СТЕПАНА БАЛЕЯ: ІДЕЯ РОЗВИТКУ ОСОБИСТОСТІ
Стаття присвячена аналізу ідеї розвитку особистості в контексті філософсько-освітніх поглядів Степана Балея – видатного українського філософа, психолога, педагога, представника Львівсько-Варшавської школи, який зробив вагомий внесок у розвиток європейської та української педагогічної думки першої половини ХХ століття. У роботі розглянуто процес формування його наукових переконань, що відбувався під впливом ідей К. Твардовського, здобутків західноєвропейської науки, а також власного психологічного, педагогічного і медичного досвіду. Висвітлено головні напрями наукових досліджень ученого, зокрема його внесок у становлення педагогічної психології, педології, психогігієни та шкільної психологічної служби. У центрі концепції С. Балея перебуває дитина як самостійна особистість із власними потребами, інтересами, емоціями та інтелектуальним потенціалом. Учений наголошував на необхідності гармонійного поєднання фізичного, психічного та соціального розвитку дитини, вважаючи, що освітній процес має ґрунтуватися на індивідуальних особливостях учня. Особливу увагу приділено педоцентричним ідеям Балея, які проявляються у його трактуванні виховної ролі сім’ї, школи та суспільства, у визнанні пріоритету дитячої психіки над формальними вимогами навчальних програм. Науковець визначав завдання педагога як дослідника дитячої індивідуальності, що має адаптувати навчання до психічного розвитку та зацікавлень учня. Показано, що філософія освіти Степана Балея побудована на засадах гуманізму, психологізму й міждисциплінарності, зберігає свою актуальність у сучасних умовах освітніх трансформацій. Його ідеї дитиноцентричної освіти, розвитку критичного мислення та духовного потенціалу особистості становлять методологічну основу гуманістичної парадигми сучасної освіти, спрямованої на формування вільної, мислячої та соціально відповідальної людини. Ключові слова: філософія освіти, Степан Балей, педоцентризм, педагогічна психологія, дитина, розвиток особистості, виховання.
СПРОБА ВИЗНАЧЕННЯ КОНЦЕПЦІЇ ФІЛОСОФІЇ СТЕПАНА БАЛЕЯ (Передмова до перекладу вибраних уривків з праці С. Балея «Шляхи самопізнання»)
У статті здійснено спробу визначення концепції філософії С. Балея на підставі аналізу його праці «Шляхи самопізнання» (1947). Вихідною точкою дослідження обрано розрізнення Дж. Селларсом двох різних способів мислення про філософію – «наукову концепцію філософії» та «гуманістичну концепцію філософії». У праці Балея виявлено двосторонній зв’язок між тим, що Селларс називає «науковою концепцією філософії» та «гуманістичною концепцією філософії». З’ясовано, що праця Балея «Шляхи самопізнання» є прикладом філософії, в якій, з одного боку, є прагнення до істини, а з іншого – спрямування до кращого життя. Навіть якщо видається, що вчений акцентує увагу на ясності та обґрунтованості проблеми самопізнання, він все одно вирішує питання її практичного значення в житті людини. Доведено, що такий підхід Балея до філософії був сформований у колі Львівсько-Варшавської школи під впливом польського філософа К. Твардовського, який вважав філософію не лише королевою наук, але й дороговказом людського життя. Звернено увагу на зосередженні Балея на пізнанні себе, а не на турботі про себе. Виявлено, що визначаючи пізнання самого себе головною умовою пізнання істини, Балей не заперечує можливості людини змінити себе на краще. Згідно з Балеєм, самопізнання може відбуватися лише завдяки прихильності до істини. Хоча результат, якого може досягти людина, пізнаючи саму себе, буде відносно скромний, і цього достатньо, щоб удосконалити власну особистість. Розгляд концепції філософії Балея здійснено у контексті філософії Сократа, Г. Сковороди, традиції Львівсько-Варшавської школи. Зроблено висновок про прихильність Балея до філософії як знання та мудрості. Форма його праці діалогічна та натхненна філософією Сократа, а зміст – тісно пов’язаний з аналітичною традицією Львівсько-Варшавської школи. Ключові слова: Степан Балей, самопізнання, Львівсько-Варшавська школа, філософія.
СКОВОРОДІАНА ОЛЕКСАНДРА КУЛЬЧИЦЬКОГО (Передмова до перекладу праці О. Кульчицького «Григорій Сковорода, філософ самопізнання і попередник персоналізму»)
У статті досліджено особливості рецепції О. Кульчицьким філософського спадку Г. Сковороди, його ідей самопізнання, серця як осередку духовного життя людини, свободи, спорідненої праці, нерівної рівності тощо. З’ясовано, як український дослідник зацікавився ідеями Сковороди, де і за яких обставин їх популяризував, яких особливостей набула запропонована ним персоналістична інтерпретація і наскільки слушними були його перекладацькі рішення у процесі пошуку німецькомовних і франкомовних відповідників для термінології, що нею послуговувався Сковорода. Продемонстровано, що Кульчицький намагається застосувати термінологічний апарат сучасної філософії для аналізу творчості Сковороди, чим демонструє актуальність ідей українського ранньомодерного мислителя сьогодні і їхнє суголосся з багатьма пізнішими концепціями – персоналізмом, екзистенціалізмом, прагматизмом, філософською антропологією й загалом філософією життя. Констатовано, що хоча філософію життя у класифікації Кульчицького і протиставлено філософії знання, сам він чітко демонструє, що для вирішення філософських проблем у нагоді стануть здобутки різних наукових підходів, зокрема структурної психології, засобами якої прагнуть осмислити людську особу в цілості її фізичних і психічних якостей, моральних запитів і духовних потреб. Встановлено, на підставі яких аргументів Кульчицький зараховує Сковороду до попередників персоналізму і засвідчує важливість його філософського спадку не лише для філософії, а й для психології і педагогіки. Зроблено висновок, що праця Кульчицького, спрямована на популяризацію вчення Сковороди на Заході сприяла зацікавленню постаттю українського мислителя в академічних колах і привертала увагу до проблем українства, виявляла тяглість вітчизняної інтелектуальної традиції і її суголосся з філософськими ідеями новітнього персоналістичного дискурсу. Ключові слова: філософія самопізнання Г. Сковороди, персоналізм, особа, особистість, філософська антропологія.
Степан Балей. ШЛЯХИ САМОПІЗНАННЯ (Вибрані уривки)
Переклад з польської Ольги Гончаренко за виданням: Baley S. Drogi samopoznania. Wydanie drugie, przejrzane i uzupełnione. Kraków : Wiedza – Zawód – Kultura, 1947. 176 s. Переклад вміщує такі уривки: "Цілі самопізнання та його труднощі" (S. 7–13), "Слова деяких філософів про значення та труднощі самопізнання" (S. 14–15), "Що означає «я»?" (S. 16–22), "Знання про себе у сфері нашого відношення до світу" (S. 149–154), "Схеми та образи особистості" (S. 157–159).
Олександр Кульчицький. ГРИГОРІЙ СКОВОРОДА, ФІЛОСОФ САМОПІЗНАННЯ І ПОПЕРЕДНИК ПЕРСОНАЛІЗМУ
Переклад з німецької Андрія Дахнія за виданням: Kultschytzkyj A. von. Hryhorij Skovoroda, Philоsоph der Selbsterkenntnis und Vorläufer des Personalismus. Hryhorij Savyč Skovoroda (1722–1794). München : Ukrainische Freie Universitat, 1975. S. 30–40.