Вісник Львівського університету. Серія хімічна
“Вісник Львівського університету. Серія хімічна” публікує оригінальні дослідницькі роботи з різних розділів хімії, у тім числі неорганічної, аналітичної, органічної, фізичної та колоїдної, міждисциплінарної хімії та суміжних ділянок науки. Кластер наукового фахового видання: Хімія, хімічні технології та фармація (спеціальність Е3 Хімія). Мови рукопису: українська, англійська. Періодичність: 1-2 випуски на рік. DOI: 10.30970/vch Засновник і Видавець: Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна Рік заснування − 1948. Код ЄДРПОУ: 02070987. ROR: https://ror.org/01s7y5e82. ISSN 2078-5615 (друк). Реєстрація суб'єкта у сфері друкованих медіа: Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №1877 від 30.05.2024 р. Ідентифікатор медіа R30-04909. Журнал включено до категорії Б переліку друкованих фахових видань України за спеціальністю 102 (Наказ МОН України № 409 від 17.03.2020 р.). Журнал перереєстровано як фахове видання категорії В - Наказ МОН України № 928 від 11.06.2026 р. Архівні копії Вісника доступні в Національна бібліотека України імені В. І. Вернадського. Редакційна колегія Вісника: Головний редактор: Котур Богдан Ярославович (д-р хім. наук, професор) - Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна. Заступник головного редактора: Дмитрів Григорій Степанович (д-р хім. наук, професор) - Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна. Відповідальний секретар: Мартяк Роман Львович (канд. хім. наук, доцент) - Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна. Члени редколегії: Вовк Михайло Володимирович (д-р хім. наук, професор, член-кор. НАНУ) - Інститут органічної хімії НАН України, Київ, Україна; Гулай Любомир Дмитрович (д-р хім. наук, професор) - Волинський національний університет імені Лесі Українки, Луцьк, Україна; Дубенська Лілія Осипівна (канд. хім. наук, доцентка) - Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна; Кеда Тетяна Євгенівна (канд. хім. наук, доцентка) - Київський національний університет імені Тараса Шевченка, Україна; Марцинко Олена Едуардівна (д-р хім. наук, професорка) - Одеський національний університет імені І. І. Мечникова, Україна; Пукас Світлана Ярославівна (канд. хім. наук, доцентка) - Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна; Решетняк Олександр Володимирович (д-р хім. наук, професор) - Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна; Кубіцкі Мацєй (д-р габіл., професор) - Університет Адама Міцкевича, Познань, Польща; Черна Сильвія (RNDr, PhD) - Карлів університет, Прага, Чеська Республіка. ------------------------------------------------------------------------------------ Науковий редактор: канд. хім. наук., доцентка Шпирка Зіновія Михайлівна. Редактор: Спринь Руслана Петрівна. Верстка та дизайн: Марчук Ірина Євгенівна.
СИСТЕМА Tb−Co−C ПРИ 800 оС: ФАЗОВІ РІВНОВАГИ ТА КРИСТАЛІЧНА СТРУКТУРА СПОЛУК
За допомогою Х-променевого фазового і структурного аналізу порошку, енергодисперсійної Х-променевої спектроскопії та диференціального термічного аналізу (для сполуки TbCo5) побудовано ізотермічний переріз діаграми стану системи Tb−Co−C при 800 оС в області Co−C−Tb2C−TbCo2. Виготовлено та вивчено сім подвійних та тридцять три потрійні зразки. Їх синтезовано за допомогою електродугової плавки наважок вихідних компонентів високої чистоти (> 99,9 мас. % основного компонента) в атмосфері аргону. Виготовлені сплави гомогенізовано в запаяних під вакуумом кварцових ампулах при 800 оС упродовж 1−2 місяців. Після відпалу ампули зі зразками гартували в холодній воді. За зазначеної температури у системі існують чотири тернарні сполуки постійного складу TbCoC2, TbCoC0,93, Tb4Co2C3, Tb8Co4C9 та дев’ять бінарних сполук Tb2Co17, Tb2Co7, TbCo3, TbCo2, TbC2, Tb2C3, Tb3C4, Tb4C5, Tb2C. Сполука TbCo5 існує в обмеженому температурному інтервалі за температур, вищих за 800 оС: утворюється з розплаву при 1331 оС і розпадається за евтектоїдною реакцією TbCo5 ↔ Tb2Co7 + Tb2Co17. Температура розпаду потребує додаткового вивчення. Кристалічна структура тернарних сполук: TbCoC2 – підтверджено структурний тип (СТ) CeNiC2, символ Пірсона (СП) oS8, просторова група (ПГ) Amm2, a = 3.5749 Å, b = 4.5191 Å, c = 6.0489 Å; TbCoC0,93 вивчено методом порошку – СТ YCoC, СП tP6, ПГ P42/mmc, a = 3,6526(4) Å, c = 6,941(1) Å; Tb8Co4C9 структуру вивчено методом порошку − новий (власний) структурний тип, СП mP21, ПГ P2/m, a = 13,562(2) Å, b = 3,64432 Å, c = 7,0691(1) Å, β = 105,241(3)o; Tb4Co2C3 – підтверджено СТ Tb4Co2C3, СП mP18, ПГ P2/m, a = 12,8149 Å, b = 3,6425 Å, c = 7,1023 Å, β = 105,601o. Проведено кристалохімічний аналіз структур сполук TbCoC та Tb8Co4C9. Ключові слова: фазові рівноваги, потрійні карбіди, кристалічна структура.
Copyright (c) 2026 Вісник Львівського університету. Серія хімічна
ВЗАЄМОДІЯ КОМПОНЕНТІВ У ПОТРІЙНІЙ СИСТЕМІ Dy−Cu−Ge ПРИ 870 K
Методами рентгенофазового, рентгеноструктурного і частково мікроструктурного аналізу вивчено фазові рівноваги та утворення кристалічних сполук в потрійній системі Dy−Cu−Ge, побудовано ізотермічний переріз діаграми стану системи при 870 K. У дослідженій системі при 870 K утворюється шість тернарних ґерманідів: DyCu2Ge2,Dy2CuGe6, Dy6Cu8Ge8, DyCu1,25Ge0,75, DyCu0,332Ge2 та DyCu0,31‑0,13Ge1,31-1,49. Помітної розчинності третього компонента у бінарних сполуках подвійних систем не простежується. Вивчено структурні параметри тернарної сполуки Dy2CuGe6 (структурний тип (CT) Ce2CuGe6, просторова група (ПГ) Amm2, символ Пірсона (СП) oS18, a = 4,09653(4), b = 3,98882(4), c = 20,9411(3) Å, RІ = 0,0686, RP = 0,1076). Проаналізовано особливості дослідженої системи Dy−Cu−Ge i структурні взаємозв’язки тернарних германідів Cu та Dy. Ключові слова: Диспрозій, Купрум, Германій, потрійна система, фазові рівноваги, тернарна сполука, кристалічна структура, структурний тип.
ІЗОТЕРМІЧНИЙ ПЕРЕРІЗ ДІАГРАМИ СТАНУ СИСТЕМИ Y–Sn–Bi (600 °С)
Методами рентгенівських фазового, структурного та спектрального аналізів побудовано ізотермічний переріз діаграми стану потрійної системи Y–Sn–Bi за температури 600 °С у повному концентраційному інтервалі. Виявлено утворення обмежених твердих розчинів заміщення на основі бінарних станідів Y5Sn3, Y5Sn4, Y11Sn10 та YSn2 протяжністю 16, 5,4, 6,2 та 4,5 ат. % Bi, відповідно, і бінарних бісмутидів Y5Bi3 та YBi протяжністю 7 та 5 ат. % Sn, відповідно. Параметри елементарної комірки в межах твердого розчину заміщення Y5Sn3-1,72Bi0-1,28 (структурний тип Mn5Si3, символ Пірсона hP16, просторова група P63/mcm) змінюються анізотропно: за збільшення вмісту Bi параметр а елементарної комірки збільшується (a = 8,8935(4)–8,9718(3) Å), тоді як параметр с – зменшується (c = 6,5355(3)–6,4734(2) Å); об’єм елементарної комірки при цьому збільшується (V = 447,66(3)–451,25(2) Å3). Залежності параметра а та об’єму V елементарної комірки від вмісту Sn/Bi характеризуються від’ємними відхиленнями від лінійності, а параметра с – додатним відхиленням. Ключові слова: ітрій, олово, бісмут, рентгенівська порошкова дифракція, діаграма стану, твердий розчин, кристалічна структура.
СИНТЕЗ ТА ФАЗОВИЙ СКЛАД СПЛАВІВ Tb1-xRxGe2 (R = Ce, Pr, Lu) ТА Ho1-xRxGe2 (R = Ce, Tm, Lu)
Методами рентгенівської дифракції порошку, скануючої електронної мікроскопії та енергодисперсійної рентгенівської спектроскопії досліджено сплави cкладу Tb1-xRxGe2 (R = Ce, Pr, Lu) та Ho1-xRxGe2 (R = Ce, Tm, Lu) за температури 600 °С. Зразки Tb10Ce24Ge66,Tb20Ce14Ge66, Ho18Ce16Ge66,Ho12Ce22Ge66 єз області гомогенності твердих розчинів на основі бінарних германідів тербію, гольмію і церію (структурний тип α-ThSi2), Ho20Tm14Ge66 – з області гомогенності твердого розчину на основі дигерманіду HoGe1,85 (структурний тип YGe1,82), зразок Ho10Tm24Ge66 – містить невідому фазу. Зразки складу Ho10Lu24Ge66 іHo20Lu14Ge66 з області гомогенності твердого розчину на основі дигерманіду LuGe2 (структурний тип ZrSi2), Tb18Pr16Ge66 містить фазу зі стуктурою типу α-GdSi2, а Tb24Lu10Ge66 ‒ фази зі структурою типу DyGe1,85 і α-ThSi2. Ключові слова: синтез, рентгенівський фазовий аналіз, скануюча електронна мікроскопія, тверді розчини заміщення, кристалічна структура.
НОВІ СПОЛУКИ ІЗ СТРУКТУРОЮ ТИПУ ~SmZn11 У СИСТЕМАХ RE–Zn–Al (RE – Y, Gd–Yb)
Методом рентгеноструктурного аналізу визначено кристалічну структуру семи нових інтерметалічних сполук з гексагональною структурою типу ~SmZn11 (просторова група P6/mmm) у потрійних системах RE–Zn–Al (RE – Y, Gd–Tm). Методом порошку повністю уточнено кристалічну структуру для двох сполук: Dy4,22Zn32,2Al2,0 (a = 0,89988(5), c = 0,87642(5) нм) та Er4,14Zn31,72Al1,82 (a = 0,897879(6), c = 0,875038(9) нм). Ключові слова: рентгеноструктурний аналіз, статистична суміш атомів, кристалічна структура.
СИНТЕЗ І КРИСТАЛІЧНА СТРУКТУРА СПОЛУК R26Co6In11 (R = Gd, Ho, Tm, Lu)
Тернарні сполуки складу РЗМ26Co6In11 (РЗМ = Gd, Ho, Tm, Lu) отримано електродуговим сплавлянням компактних металів в атмосфері очищеного аргону з наступним відпалюванням у вакуумованих кварцових ампулах за 600 ºС впродовж двох місяців. Кристалічну структуру досліджено методом Х-променевої дифракції від порошкових зразків. Сполуки кристалізуються у структурному типі Sm26Co11Ga6 (просторова група P4/mbm, символ Пірсона tP86) з такими параметрами елементарної комірки: a = 12,016(1); c = 15,972(2) Å для Gd26Co6In11; a = 11,882(2); c = 15,839(3) Å для Ho26Co6In11; a = 11,6683(5); c = 15,6358(11) Å для Tm26Co6In11; a = 11,655(3), c = 15,636(7) Å для Lu26Co6In11. На відміну від прототипу та ізоструктурних сполук у системах Lu–(Rh, Ir, Pt)–In, де атоми перехідних металів та галію (індію) утворюють статистичні суміші, для досліджених сполук властиве впорядковане розташування атомів кобальту та індію. Ключові слова: індій, кристалічна структура, метод порошку, тернарна сполука.
ДОСЛІДЖЕННЯ ВЛАСТИВОСТЕЙ НОВОГО ТЕРМОЕЛЕКТРИЧНОГО МАТЕРІАЛУ НА ОСНОВІ НАПІВПРОВІДНИКОВОГО ТВЕРДОГО РОЗЧИНУ Ti0,99Nb0,01NiSn1-ySby
Досліджено структурні, електрокінетичні та енергетичні властивості нового напівпровідникового термоелектричного матеріалу n-Ti0,99Nb0,01NiSn1-ySby, у = 0–0,03, отриманого легуванням напівпровідника n-Ti0,99Nb0,01NiSn атомами Sb (4d105s25p3) шляхом заміщення атомів Sn (4d105s25p2). Виявлено природу генерованих структурних дефектів та породжених ними енергетичних станів. Показано, що у кристалографічній позиції 4c (Sn) за різних концентрацій атомів Sb утворюються дефекти донорної природи та відповідні домішкові донорні стани у забороненій зоні. Синтезовано новий напівпровідниковий термоелектричний матеріал n-Ti0,99Nb0,01NiSn1-ySby,який володіє високими значеннями термоелектричної потужності. Ключові слова: кристалічна структура, структурний дефект, електропровідність, коефіцієнт термо-ерс.
ВОЛЬТАМПЕРОМЕТРИЧНИЙ МЕТОД АНАЛІЗУ ДЛЯ АРХЕОЛОГІЇ ТА МИСТЕЦТВОЗНАВСТВА (КОРОТКИЙ ОГЛЯД)
Огляд присвячено застосуванню вольтамперометричного методу аналізу для дослідження археологічних і мистецьких об’єктів (датуванню та ідентифікації барвників, пігментів, мінералів, металів, сплавів та продуктів їхньої корозії, визначення технологічних характеристик артефактів тощо). З цією метою зараз використовують чимало інструментальних методів, які коротко згадано в огляді, серед яких вольтамперометричний аналіз починає набувати популярності. Для аналізу мистецьких та археологічних артефактів придатним є сучасний різновид вольтамперометрії – метод іммобілізованих частинок (VIMP), на якому в цій праці зосереджено особливу увагу. Зокрема, описано принципи методу, особливості підготовки проб і різновиди індикаторних електродів, які використовують для аналізу зразків культурної спадщини. Розглянуто приклади застосування VIMP для якісного та кількісного аналізу, автентифікації й датування пам’яток різного походження. Обґрунтовано перспективи розвитку VIMP як мікродеструктивного інструменту археометрії та мистецтвознавства. Перша авторка – студентка Вікторія Рибак, ініціаторка та головна виконавиця написання цього огляду, – надихнулася до цієї праці дисципліною вільного вибору “Аналіз хімічний для археологів та мистецтвознавців”. Дисципліну викладають на кафедрі аналітичної хімії хімічного факультету, вона є відкритою для відвідування студентами всіх факультетів Університету. Тематика праці має міждисциплінарний характер та буде корисною для ознайомлення причетним до хімії, історії, археології, мистецтвознавства, а також усім охочим, адже автори мали намір доступно та стисло викласти інформацію з предмета, що є дуже обширним. Окрім того, наголошуємо на дефіциті літератури українською мовою, присвяченої суміжним тематикам. Огляд містить понад дев’яносто літературних посилань щодо хімічного аналізу в археології та мистецтвознвстві, зокрема використання вольтамперометричного методу аналізу, серед них монографії, оглядові статті та оригінальні праці. Ключові слова: вольтамперометричний аналіз, електрохімія, археологія, мистецтвознавство, артефакт.
ВОЛЬТАМПЕРОМЕТРИЧНЕ ВИЗНАЧЕННЯ Pt(IV) З ВИКОРИСТАННЯМ 5-ГІДРОКСИІМІНО-4-ІМІНО-1,3-ТІАЗОЛІДИН-2-ОНУ ПІСЛЯ ТЕРМІЧНОЇ АКТИВАЦІЇ ВЗАЄМОДІЇ
Методом вольтамперометрії з лінійною розгорткою потенціалу досліджено вплив термічної активації взаємодії іонів платини(IV) із похідним азолідонового ряду – 5-гідроксиіміно-4-іміно-1,3-тіазолідин-2-оном. Виявлено, що максимальне зростання висоти піку каталітичних струмів водню у розчинах платини(IV) за наявності 5-гідроксиіміно-4-іміно-1,3-тіазолідин-2-ону простежується після нагрівання розчину на водяній бані впродовж 40 хв (90 ºС) на фоні 0,3 M NaCl за рН = 2,0 (HCl). Розроблено чутливу методику вольтамперометричного визначення Pt(IV) (Сmin = 6,6 · 10-9 М) за піком каталітичних струмів водню з інтервалом лінійності аналітичного сигналу в межах двох концентраційних порядків. Досліджено селективність методики щодо іонів супутніх металів. Правильність розробленої методики перевірено на складних модельних розчинах способом “введено–знайдено”. Ключові слова: платина, каталітичні струми водню, азолідон, оксим.
СПЕКТРОФОТОМЕТРИЧНЕ ВИЗНАЧЕННЯ ЦЕФТРІАКСОНУ У СЕЧІ ПРИ АНТИБАКТЕРІАЛЬНІЙ ТЕРАПІЇ ЗА РЕАКЦІЄЮ АЗОСПОЛУЧЕННЯ ІЗ 8-ОКСИХІНОЛІНОМ
Цефтріаксон (ЦЕФТР) - напівсинтетичний b-лактамний антибіотик групи цефалоспоринів, який виводиться головно з сечею в незмінному стані. Для спектрофотометричного визначення цефтріаксону у сечі було обрано розроблену нами спектрофотометричну методику з використанням реакції азосполучення із 8-оксихіноліном (8-Окс) (Сmin = 5,92×10-7 М). Проведено апробацію методики визначення ЦЕФТР на модельних розчинах сечі здорової людини. Результати досліджень показали, що величина світлопоглинання азосполуки ЦЕФТР за наявності сечі має значно нижче значення, що зумовлене здатністю діазотованого ЦЕФТР вступати в реакцію із деякими компонентами сечі (продукти взаємодії в досліджуваній ділянці не поглинають), внаслідок цього вихід азопродукту ЦЕФТР із 8-Окс суттєво зменшується. Метод добавок у випадку визначення цефтазидиму у сечі дав гірші результати, ніж метод градуйованого графіка на фоні сечі. Ключові слова: цефтріаксон, 8-оксихінолін, сеча, азосполучення, спектрофотометрія.
СОРБЦІЯ ЙОНІВ ЛІТІЮ З ВОДНИХ РОЗЧИНІВ НА Na-ФОРМІ ЗАКАРПАТСЬКОГО КЛИНОПТИЛОЛІТУ
Вивчено сорбційні властивості Na-форми закарпатського клиноптилоліту стосовно слідових кількостей Li(I) у динамічних умовах та з’ясовано, що цей алюмосилікат можна використати як сорбент у методі твердофазової екстракції. Виявлено залежності сорбційної ємності Na-клиноптилоліту від pH розчину солі літію, а також від попередньої термічної обробки сорбенту, які свідчать про катіонообмінний механізм сорбції Li(I) Na-формою закарпатського клиноптилоліту. За оптимальних умов (діаметр зерен сорбенту – 0,200–0,315 мм; pH 5,0; температура попереднього прожарювання Na-клиноптилоліту – 350 °C; швидкість пропускання Li(I) з концентрацією 0,5 мкг/мл через сорбент – 5 мл/хв) сорбційна ємність Na-клиноптилоліту становить 1,79 мг/г. З’ясовано, що зі зменшенням швидкості пропускання розчину Li(I) до 3 мл/хв сорбційна ємність Na-клиноптилоліту щодо Li(I) збільшується до 2,95 мг/г, що в 5,5 раза більше супроти природної форми цього цеоліту. Ключові слова: сорбція, Na-клиноптилоліт, твердофазова екстракція, літій.
СИНТЕЗ 5-ЗАМІЩЕНИХ 2-АМІНОСЕЛЕНАЗОЛІВ НА ОСНОВІ ПРОДУКТІВ ХЛОРАРИЛЮВАННЯ АКРОЛЕЇНУ
Описано метод отримання нових 2-аміно-5-(R-бензил)селеназолів хлорарилюванням акролеїну з подальшою циклізацією із селеносечовиною. Показано, що реакцію хлорарилювання акролеїну та взаємодію отриманих 3-арил-2-хлорпропаналів з селеносечовиною можна проводити як двостадійним синтезом, так і за однореакторною методикою. Ключові слова: 2-аміноселеназоли, арендіазоній хлориди, реакція Меєрвейна.
МОДИФІКАЦІЇ 4-АМІНОАНТИПІРИНУ: СИНТЕЗ ТІОСЕЧОВИНИ ТА АЗОЛЬНИХ ПОХІДНИХ
Розроблено ефективні методи функціоналізації 4-аміноантипірину з метою створення нових похідних із потенційною біологічною активністю. Реалізовано селективний синтез монозаміщеної тіосечовини через бензоїлізотіоціанат та показано її реакційну здатність у циклізації за Ганчем для синтезу тіазолів. Синтезовано 1,2,3-триазольне та тетразольне похідні 4-аміноантипірину. Отримані результати демонструють нові можливості хімічної модифікації 4-аміноантипірину та відкривають перспективи його подальшого використання у дизайні біологічно активних сполук. Ключові слова: 4-аміноантипірин, тіосечовина, азоли, тетразол, 1,2,3-триазол.
СИНТЕЗ, ПРОГНОЗ ТА ДОСЛІДЖЕННЯ БІОАКТИВНОСТІ ПОХІДНИХ 2,4-ДИГІДРО-3H-ПІРАЗОЛ-3-ОНУ ЯК ПЕРСПЕКТИВНИХ ПРОТИПУХЛИННИХ АГЕНТІВ
Взаємодією 3-метил-1-феніл-1H-піразол-5(4H)-ону з хлорангідридами бензойної кислоти та її похідних, чи з хлорангідридом 2,5-диметилфуран-2-карбонової кислоти синтезовано 4-ароїл-5-метил-2-феніл-2,4-дигідропіразол-3-они. Проведено in silico оцінювання біологічної активності та лікоподібності одержаних сполук. З’ясовано, що вони є перспективними інгібіторами кіназ і відповідають критеріям подібності до сполук-лідерів. Аналіз фільтрів PAINS засвідчив відсутність структур, здатних спричиняти хибнопозитивні результати. За даними BOILED-Egg-моделі, синтезовані сполуки мають виявляти добру пероральну абсорбцію та проникність через гематоенцефалічний бар’єр. Ключові слова: піразолони, протипухлинна активність, лікоподібність, in silico прогнозування, гетероцикли.
СОРБЦІЯ Cr2О72- КОМПОЗИТАМИ ГЛАУКОНІТ/ПОЛІАНІЛІН ІЗ МОДЕЛЬНИХ ВОДНИХ РОЗЧИНІВ
Досліджено сорбцію Cr(VI) із модельних водних розчинів зразками композитів глауконіт/поліанілін (Гл/ПАн) за різного масового співвідношення Гл : ПАн (1:1; 2:1; 3:1; 4:1 і 5:1). Отримано результати порівняно з результатами адсорбційного видалення Cr(VI) зразком ПАн. Композити Гл/ПАн отримували одностадійним синтезом in situ окисненням аніліну амонійпероксодисульфатом у водних розчинах H2SO4 за наявності полідисперсного глауконіту. Подібно синтезували зразок поліаніліну (ПАн), тільки без Гл. Адсорбційні дослідження Cr(VI) із модельних водних розчинів зразками композитів Гл/ПАн за різного співвідношення Гл:ПАн продемонстрували, що в розрахунку на ПАн адсорбційна ємність всіх зразків є приблизно однакова і практично відповідає адсорбційній ємності зразка “чистого” ПАн. За результатами адсорбційних досліджень виявлено, що адсорбція добре описується рівнянням ізотерми Ленгмюра, кінетичним рівнянням псевдо-другого порядку, а лімітуючою стадією процесу є внутрічастинкова дифузія. Загалом процес протікає як хемосорбція. Ключові слова: композити, глауконіт/поліанілін, поліанілін, адсорбція, хром(VI), механізм, кінетика.
МІКРОТВЕРДІСТЬ І ТЕРМІЧНА СТАБІЛЬНІСТЬ ЕКРАНУЮЧИХ ПОЛІМЕРНИХ КОМПОЗИТІВ ПОДВІЙНОГО ПРИЗНАЧЕННЯ
Вивчено фізико-хімічні властивості полімерних композитів на основі епоксидної полімерної матриці з магнітним та електропровідним наповнювачами. Як магнітну складову використано магнетит, капсульований полімерними оболонками, як електропровідний наповнювач − поліанілін, легований толуолсульфокислотою. Визначено оптимальний вміст та співвідношення компонентів, які забезпечують високі механічні та термічні властивості композитів унаслідок синергетичного ефекту, що передбачено за сумісного вмісту наповнювачів. Ключові слова: полімерний композит, магнетит, поліанілін, мікротвердість, термостабільність.
ВПЛИВ ОРГАНІЧНИХ РОЗЧИННИКІВ НА ШВИДКІСТЬ ОКИСНЕННЯ Δ3-КАРЕНУ ПЕРОКСИДЕКАНОВОЮ КИСЛОТОЮ
Вивчено вплив органічних розчинників на швидкість реакції епоксидування ∆3-карену пероксидекановою кислотою. Механізм реакції містить дві стадії. На першій стадії швидко формується проміжний інтермедіат пероксикислота ∆3-карен. Під час другої стадії проміжний інтермедіат розкладається даючи деканову кислоту та епоксид ∆3-карену. На першу та другу стадію впливає органічний розчинник, у якому проводять реакцію. Знайдено константи швидкості досліджуваної реакції та енергії активації процесу епоксидування. Енергії активації міняються у широких межах від 20,4 до 57,7 кДж/моль. Знайдені кореляційні рівняння які зв’язують константи швидкості реакції з основними властивостями органічних розчинників. Ключові слова: ∆3-карен, пероксикислоти, константи швидкості, енергії активації, кореляційні рівняння.
ЕФЕКТ КОРОТКОЧАСНОГО ВІДПАЛУ НА ЕЛЕКТРОХІМІЧНУ СТАБІЛЬНІСТЬ АМОРФНОГО СПЛАВУ Al₈₇Y₄Gd₁Ni₄Fe₄
Уперше проведено короткотривалу термообробку стрічкового аморфного сплаву Al₈₇Y₄Gd₁Ni₄Fe₄ за температур 661, 677 та 686 К. Показано, що термообробка приводить до зміни електрохімічних характеристик сплаву у 0,3 % розчині NaCl. Зі зростанням температури відпалу підвищуються значення опору пасивної плівки та опору передачі заряду, що свідчить про формування захисних оксидних шарів на поверхні сплавів. З’ясовано, що пасивна плівка, яка формується на поверхні сплаву, є неоднорідною, має багатошарову структуру та містить домішки інтерметалічних фаз і змішаних оксидів, що підтверджено СЕМ та EDX-аналізом. Термообробка зразків приводить до зміни морфології поверхні та розподілу легуючих елементів (Ni, Fe, Gd, Y), що зумовлює зниження значень струмів та зсуву потенціалів корозії в анодну сторону, тобто підвищення корозійної тривкості сплаву Al₈₇Y₄Gd₁Ni₄Fe₄. Ключові слова: аморфний сплав, алюміній, термообробка, електрохімічні властивості.
ОДЕРЖАННЯ КОЛОЇДНИХ РОЗЧИНІВ НАНОЧАСТИНОК ПЕРОВСКІТУ CsPbBr3 ТА ДОСЛІДЖЕННЯ ЇХ ЛЮМІНЕСЦЕНТНИХ ВЛАСТИВОСТЕЙ
Досліджено вплив вмісту олеїламіну на оптичні властивості та розмір наночастинок перовскіту CsPbBr3, синтезованих методом LARP із використанням відповідних монокристалів, диметилформаміду, олеїнової кислоти та етилбензену як антирозчинника. Отримані наночастинки CsPbBr3 усіх складів характеризуються високою інтенсивністю фотолюмінесценції та можуть бути використані як перспективні люмінесцентні матеріали для оптоелектронних застосувань. Зі збільшенням вмісту олеїламіну в складі розчину прекурсору відбувається збільшення розмірів наночастинок та простежується гіпсохромний зсув максимумів випромінювання з 517 до 508 нм, що пов’язано зі зменшенням дефектності їх поверхні. Ключові слова: наночастинки CsPbBr3, LARP, олеїнова кислота, олеїламін, етилбензен, оптичні властивості, фотолюмінесценція.
КІНЕТИЧНІ ЗАКОНОМІРНОСТІ ФОРМУВАННЯ БІМЕТАЛЕВИХ НАНОЧАСТИНОК Ni-Fe
Перспективним напрямом застосування біметалевих наночастинок на основі феромагнітних металів є створення композиційних матеріалів для захисту радіо­електронних засобів від електромагнітних випромінювань високих і надвисоких частот. Зокрема, біметалеві наносистеми на основі нікелю та заліза поєднують ви­соку магнітну проникність заліза з добрими електропровідними та корозійностій­кими властивостями нікелю, що зумовлює їх перспективність як наповнювачів полімерних матеріалів захисного призначення. У зв’язку з цим актуальним є роз­роблення економічно доцільних методів синтезу біметалевих наночастинок Ni–Fe прогнозованого складу. Важливим етапом створення та оптимізації методів одержання поліметалевих наночастинок є дослідження кінетичних закономірностей процесів зародження та росту нової фази. Досліджено вплив вихідних концентрацій прекурсорів і тем­ператури на кінетику формування біметалевих наночастинок Ni–Fe (NixFe100-x–NPs). Показано, що кінетичні криві їх формування мають S-подібний характер, що свідчить про автокаталітичну природу процесу. З’ясовано, що: 1) швидкості за­родження та росту NixFe100-x–NPs дещо зростають зі зменшенням вмісту нікелю в реакційній суміші від 100 до 80 % та знижуються після досягнення вмісту заліза в системі 25 %; 2) енергія активації зародження біметалевих наночастинок не за­лежить від частки іонів заліза в реакційній суміші та є майже вдвічі вищою, по­рівняно з енергією активації росту NixFe100-x–NPs. Досліджено елементний і фазовий склад NixFe100-x–NPs. Показано, що співвідношення Ni : Fe в одержаних нанопорошках задовільно узгоджується зі складом вихідної реакційної суміші. Водночас зі збільшенням частки заліза простежується зростання вмісту кисню, а сформовані NixFe100-x–NPs містять оксидну фазу Fe3O4 та металеву фазу на основі нікелю та заліза. Запропоновано схему формування NixFe100-x–NPs, яка містить утворення зародків внаслідок часткового розчинення гідроксиду нікелю за наявності гідразину з подальшим утворенням комплексу [Ni(N2H4)x]2+, його розкладом і формуванням нуль-валентного нікелю; каталітичний розклад гідразину з утворенням високореакційних проміжних продуктів; ріст наночастинок унаслідок розкладу комплексу “нікель–гідразин” і взаємодії ін­термедіатів розкладу гідразину з нерозчинним Fe(OH)2. Ключові слова: кінетика, наночастинки, нікель, залізо.
ВПЛИВ СПІВВІДНОШЕННЯ РЕАГЕНТІВ ПІД ЧАС СИНТЕЗУ ВАНАДАТУ ЗАЛІЗА (ІІІ) НА КОНЦЕНТРАЦІЮ СПОЛУК ВАНАДІЮ В РОЗЧИНІ
Виконано синтез ванадатів заліза з водних розчинів за різних співвідношень між реагуючими компонентами за температури 40 oC. Досліджено перебіг реакції за різного співвідношення між реагентами. В початковий момент відбувається швидке утворення осаду і різке зменшення концентрації сполук ванадію (V) в розчині. Проаналізовано зміну концентрації ванадію та рН розчину залежно від часу реакції. З’ясовано, що додавання лугу до реакційної суміші збільшує кількість прореагованого ванадату натрію та сприяє збільшенню виходу ванадату заліза. За надлишку ванадату натрію в реакційній суміші відбувається утворення ди- та триванадатів заліза. Ключові слова: ванадат заліза, гетерогенна реакція, константа швидкості
СВІТЛОЇ ПАМ’ЯТІ ПРОФЕСОРА КАЛИЧАКА ЯРОСЛАВА МИХАЙЛОВИЧА
З глибоким сумом і щирим болем у серці наукова спільнота, колеги, учні та друзі нещодавно провели у вічність людину великої душі, видатного вченого, мудрого наставника і справжнього інтелігента ‒ професора Ярослава Михайловича Каличака. Ярослав Михайлович ‒ учений, педагог, керівник і передусім світла, добра Людина, яка залишила глибокий слід у серцях тих, кому пощастило його знати, працювати і навчатись за його керівництва. Світла пам’ять про Ярослава Михайловича Каличака назавжди залишиться у серцях тих, кому пощастило працювати поруч із ним, навчатися у нього чи просто знати цю непересічну людину. Його справа житиме у наукових працях, у вихованих учнях, у традиціях факультету, який він так щиро любив. Він відійшов у вічність, однак залишив після себе більше, ніж спогади ‒ приклад служіння науці, Університету та людям. Колеги, учні та друзі
Для друку у Віснику приймають лише оригінальні роботи експериментального та теоретичного характеру в галузі хімії, які не були опубліковані чи прийняті до друку раніше. Усі співавтори повинні дати згоду на публікацію. При поданні рукопису до Вісника автори повинні підтвердити його відповідність всім встановленим вимогам, вказаним нижче. У разі виявлення невідповідності поданої роботи цим вимогам редакція повертатиме авторам рукопис на доопрацювання. В одному випуску (номері) видання не може бути опубліковано більше ніж одну статтю одного автора (співавтора). Журнал не стягує жодних платежів за подання, рецензування чи публікацію рукописів. Наукові публікації безкоштовні як для авторів, так і для читачів. З оновленими правилами для авторів можна ознайомитись за посиланням: https://publications.lnu.edu.ua/bulletins/index.php/chemisrty/about/submissions#authorGuidelines