Вісник Львівського університету. Серія біологічна
ISSN 0206-5657 (Print) ISSN 2075-5236 (Online) DOI: https://dx.doi.org/10.30970/vlubs Засновник і Видавець: Львівський національний університет імені Івана Франка, Україна Реєстрація суб’єкта друкованих ЗМІ: Рішення Національної ради з питань телебачення і радіомовлення України № 1877 від 30.05.2024. Ідентифікатор медіа R30-04890; включено до Переліку наукових фахових видань України, категорія Б(091 Біологія, 101 Екологія, 162 Біотехнології та біоінженерія.), в яких можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора наук, кандидата наук та доктора філософії згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 20.06.2023 № 768. Індексується у наукометричній базі даних Web of Science (Zoological Record). Вісник призначений для наукових співробітників, викладачів, аспірантів та студентів, які цікавляться новими результатами у різних напрямках біології. Мови публікування: українська або англійська, з розширеними анотаціями українською й англійською мовами. Виходить 3-4 рази на рік.
Метаболіти серотоніну і катехоламінів як пухлинні біомаркери: сучасні досягнення в інструментальних методах аналізу
Онкологічні захворювання залишаються однією з основних причин смертності у світі, а їхня рання діагностика є основним фактором успішного лікування. Останніми роками зростає інтерес до неінвазійного визначення пухлинних біомаркерів у біологічних рідинах. Ці біомаркери різноманітні за структурою – від низькомолекулярних сполук (катехоламіни, їхні метаболіти) до макромолекул (білки, мРНК, мікроРНК, антигени). Серед метаболічних біомаркерів важливе значення мають катехоламіни (дофамін, адреналін, норадреналін) та їхні метаболіти: ванілілмигдалева кислота (ВМК), гомованілінова кислота (ГВК) і 5-гідроксиіндолоцтова кислота (5-HIAA) – метаболіт серотоніну. Визначення рівня екскреції цих кислот використовують для ранньої діагностики захворювань центральної нервової системи та нейрогенних пухлин, зокрема, нейробластоми, феохромоцитоми, парагангліоми. Визначення вмісту 5-HIAA в добовій сечі застосовуютьу діагностиці карциноїдних пухлин. У цьому огляді представлено порівняльний аналіз методів детекції пухлинних біомаркерів у біологічних рідинах. Для аналізу ВМК, ГВК і 5-HIAA використовують різні інструментальні підходи, зокрема, спектрофотометрію, флуориметрію, ВЕРХ та електрохімічні методи. Хоча ВЕРХ забезпечує високу чутливість і селективність, але попередня підготовка зразка призводить до підвищення вартості, складності й тривалості аналізу, роблячи його менш вигідним для клінічної практики. Натомість, електрохімічні методи, зокрема, з використанням сенсорів на основі молекулярно-імпринтованих полімерів (МІП) і наноматеріалів, є альтернативою, що не потребує складної підготовки зразка і дає змогу забезпечити точне та швидке вимірювання. Особливу увагу приділено сенсорам, здатним до вибіркового виявлення біомаркерів. Розвиток і вдосконалення методів кількісного аналізу біомаркерів-метаболітів відкривають нові можливості для підвищення ефективності неінвазивної діагностики раку, індивідуалізації підходів до лікування та моніторингу пацієнтів.
Copyright (c) 2025 Вісник Львівського університету. Серія біологічна
Пригнічення діабет-індукованого оксидативно-нітративного стресу в нирках щурів за допомогою безалкалоїдної фракції екстракту козлятника лікарського
Оксидативно-нітративний стрес, індукований гіперглікемією, відіграє ключову роль у розвитку ускладнень цукрового діабету (ЦД), зокрема, нефропатії. З огляду на це, актуальними є дослідження антиоксидантної активності різних сполук, включаючи природні антиоксиданти рослинного походження, для зниження ризику розвитку діабетичних ускладнень. Поєднання антиоксидантів і традиційних антидіабетичних препаратів забезпечуватиме ефективніший контроль глікемії. Крім цього, препарати природного походження виявляють менше побічних ефектів. Це дослідження спрямоване на вивчення коригуючого впливу безалкалоїдної фракції екстракту козлятника лікарського (БФЕКЛ) на маркерні показники оксидативно-нітративного стресу за умов експериментального цукрового діабету (ЕЦД) у нирках щурів. У роботі використано козлятник лікарський (Galega officinalis L.). Цю рослину здавна застосовують у народній медицині для лікування легких форм ЦД, але вміст токсичних алкалоїдів обмежує її використання у терапевтичних кількостях. Із надземної частини козлятника лікарського було отримано нетоксичну безалкалоїдну фракцію, збагачену компонентами з потенційною гіпоглікемічною й антиоксидантною дією. Встановлено підвищення вмісту стабільних метаболітів NO – нітрит- і нітрат-аніонів й активності індуцибельної NO-синтази (iNOS) у нирках щурів, що на тлі зростання вмісту ТБК-позитивних продуктів свідчить про розвиток оксидативно-нітративного стресу за умов ЕЦД. Відмічено зменшення вмісту нітрит- і нітрат-аніонів, активності NO-синтази, вмісту ТБК-позитивних продуктів у тварин, хворих на ЦД, яким упродовж 14 діб вводили БФЕКЛ. Отримані результати підтверджують антиоксидантні властивості БФЕКЛ за умов цукрового діабету. Основними діючими компонентами екстракту козлятника лікарського, які зумовлюють антиоксидантні властивості, є: фітол, флавоноїди та фенольні кислоти. Поєднання гіпоглікемічної й антиоксидантної дії БФЕКЛне лише забезпечуватиме компенсацію гіперглікемії, але й дасть можливість знизити ризик розвитку нейро-, нефро- та ретинопатій, зумовлених оксидативно-нітративним стресом.
Заплавна лісова та чагарникова рослинність долини р. Дністер
Статтяприсвяченадослідженню заплавної деревної та чагарникової рослинності долини р. Дністер на території України. Річка Дністер – друга за розмірами річка в Україні, у межах якої довжина Дністра становить 705 км. Аналіз здійснено на основі власних геоботанічних описів, зібраних під час польових досліджень 2018–2022 рр. Загалом виконано 95 геоботанічних описів, більшість із яких зосереджені в західних регіонах України, невелика частина – на території Одеської області в нижній частині Дністра. У результаті проведеного аналізу ми виділили 2 класи, 5 союзів, 7 асоціацій і 1 угруповання заплавної деревної та чагарникової рослинності в долині р. Дністер. У роботі наведено характеристики синтаксонів і екологічні характеристики їхніх місцезростань. На основі здійсненого DCA-ординаційного аналізу виявлено основні екологічні фактори, які визначають диференціацію та мінливість рослинності. Встановлено, що основні екологічні фактори, які впливають на екологічну і територіальну диференціацію дослідженого типу рослинності, – це вологість ґрунту, забезпеченість його поживними речовинами, а також освітленість місцезростань. Наше дослідження також дало нам змогу схарактеризувати географічний розподіл рослинних асоціацій, визначити їхні діагностичні, константні та домінантні види. Встановлено, що найбільш рідкісними серед дослідженого типу рослинності єліси класуAlno glutinosae-Populetea albae, зокрема, асоціації Ficariovernae-Ulmetumcampestris, які відомі лише з одного локалітету. У складі цих лісів налічується значна кількість ефемероїдів і рідкісних видів рослин, тому в місцях їхнього виявлення необхідно створювати заповідні об’єкти. Найтиповішими для долини р. Дністер є угруповання зіSalixxrubens. Простежується географічна диференціація угруповань. Зокрема, ценози асоціацій Salicetumtriandrae та Salіcetumpurpureaeзалучені до західних регіонів України, а Salicetumalbae – до причорноморської частини Дністра.
Популяційний аналіз населення Волинської області за даними прізвищ
Метою дослідження було отримати показники, що за прізвищами характеризують генетичну структурупопуляцій Волинської області. У дослідженні використано прізвища 1 050 021 жителів Волині станом на початок ХХІ ст. відповідно до перепису населення 2001 р. Для аналізу використано метод, запропонований I. Barrai зі співавторами (1992). Різноманіття прізвищ увсій області становило 59 545 одиниць. Показник різноманіття у загальній обласній популяції становивα = 14,0×102, в популяції міста Луцька α = 15,9×102. У районних популяціях число прізвищ було менше і варіювало від 1811 у Шацькому районі до 10 578 в Іваничівському. Показник різноманіття прізвищ αу цих районах становиввідповідно 2,5×102 і 11,3×102. Індекс ізонімії в загальній популяції становив І=7,1×10-4, у популяції Луцька його значення було менше – 6,3×10-4. У районних популяціях цей показник варіював від 8,9×10-4 в Іваничівському районі до 40,5×10-4 у Шацькому. Коефіцієнт випадкового інбридингу в загальній популяції становивFST = 17,9×10-5, у популяції міста Луцька він дорівнював 15,84×10-5. Шацький (FST = 101,3×10-5), Ратнівський (FST = 89,1×10-5) іЛюбешівський (FST = 83,9×10-5) райони характеризувалися найбільшими значеннями коефіцієнта інбридингу. Структура популяції відбивається також показником надмірності розподілу прізвищ R, що визначає ступінь відхилення частот прізвищ від рівної пропорції. У загальній обласній популяції він дорівнювавR = 36,0. У луцькій популяції нерівномірність розподілу прізвищ була менш виражена і становилаR=28,0. У районних популяціях розмах цього показникаколивавсяв межах 27,2–41,8. Показник міграції вказує на спроможність популяції зберігати свою структуру під напливом мігрантів. В обласній популяції цей показник становивv = 13,3×10-4, у місті Луцьку 78,1×10-4. У районних популяціях показник v був значно вищим і варіював від 55,0×10-4 у Ратнівському до 232,9 в Турійському районі, що свідчить про меншу спроможність нечисленних популяційзберігати свою структуру під напливом мігрантів.
Репродуктивна стратегія, статева структура та продуктивність фертильних рослин Епігейного моху Atrichum undulatum (Hedw.) P. Beauv. залежно від мікрокліматичних умов місцевиростань
Досліджено вплив мікрокліматичних умов середовища на репродуктивні ознаки багатодомного моху Atrichumundulatum(Hedw.) P. Beauv. Проаналізовано зразки моху з дослідних ділянок у лісових екосистемах ПЗ “Розточчя” (старовіковий буковий ліс) і Яворівського НПП (території рекреації та вирубки), що відрізнялися за водним і температурним режимами й інтенсивністю освітлення. Вибірку моху здійснювали навесні, влітку і восени методом конверту, загалом не менш ніж 150 рослин для кожної території. Результати визначення висоти і ваги жіночих рослин зі спорогонами свідчать про зв’язок між їхнім вегетативним ростом і частотою спорофітів. На всіх дослідних ділянках жіночі рослини мали більші розміри та вагу, мабуть, через потребу нагромаджувати значні запаси біомаси й енергетичних ресурсів для утворення гаметангіїв та підтримання розвитку спорофітів, тоді як неспорофітним особинам властиві порівняно нижчі темпи росту, мабуть, унаслідок вищих репродуктивних інвестицій, насамперед чоловічих рослин, в утворення гамет. Установлено, що навесні в дернинках моху переважали рослини, які є функціонально дводомними. У квітні на заповідній території виявляли фенотипно одностатеві чоловічі та жіночі рослини, тоді як на ділянках вирубки і рекреації – лише рослини з чоловічими гаметангіями. Влітку на всіх ділянках визначали як чоловічі, так і жіночі одностатеві рослини, проте на антропогенно порушених територіях переважали жіночі особини. Крім того, на території вирубки встановлено 20 % рослин із двостатевими гаметангіями з близьким розташуванням різностатевих гаметангіїв і найвищою продуктивністю антеридіїв. Восени в основі двостатевих рослин виявляли по 2–3 антеридіальні гілки з антеридіями. На території рекреації визначено найменшу кількість рослин A. undulatum зі спорофітами. Влітку там переважали одностатеві жіночі рослини, тоді як восени – чоловічі, двостатевих рослин не виявлено. Протягом року продуктивність жіночих і чоловічих гаметангіїв на цій ділянці була низькою та неістотно зростала восени. Встановлено, що, залежно від адаптаційних можливостей фертильних особин A. Undulatum, екологічні умови середовища лісових екосистем зумовлювали зміну співвідношення статей, їхньої репродуктивної продуктивності й частоти спорофітів.
Таксономічна структура населення орібатид (Acari: Oribatida) деревних мікрооселищ Українських Карпат
Фундаментальні види, або т. зв. інженери екосистем, – це організми, які мають здатність суттєво змінювати середовище існування інших видів через фізичну модифікацію абіотичних (неживих) або біотичних (живих) факторів. Такі зміни можуть включати створення нових екологічних ніш або трансформацію вже існуючих. Завдяки цьому відбувається зростання різноманітності середовищ існування, що, як правило, сприяє підвищенню рівня локального біорізноманіття [20]. Одним із найяскравіших прикладів таких видів є дерева, особливо в умовах пралісових, майже незайманих екосистем. Їхня наявність сприяє формуванню унікальних деревних мікрооселищ – особливих субстратів і структур, які є осередками життя для широкого спектра рослин, грибів і тварин, зокрема, безхребетних [13]. Серед цих мешканців домінують членистоногі, які становлять найрізноманітніший компонент наземних екосистем. Значна частина таксонів членистоногих безпосередньо пов’язана з деревними мікрооселищами, що зумовлює високу спеціалізацію й адаптацію їх до конкретних екологічних умов [15]. У цій статті вперше в Україні представлено таксономічний огляд орібатидних кліщів у межах різних типів деревних мікрооселищ. Дослідження базується на матеріалах, зібраних у 2024 р. в кількох типах таких оселищ: порожнинах кореневих лап, тріщинах і отворах стовбурів, дендротельмах (водоймах у дуплах), мікроґрунті на стовбурах, а також у зламах стовбурів. Результати вказують на значну біотопічну специфічність панцирних кліщів. Загалом виявлено представників 21 родини, що становить близько третини всіх родин орібатид, відомих для Українських Карпат. Найчисленнішою виявилася родина Oppiidae, яка охоплює понад чверть загальної кількості особин, зафіксованих у досліджуваних біотопах. Водночас різні типи мікрооселищ демонструють суттєві відмінності у структурі населення: найбільшу видову різноманітність зафіксували у мікроґрунті на стовбурі дерева, тоді як найвищу щільність кліщів спостерігали у тріщинах стовбура.
Оцінка поширення фітоінвазійних видів із європейського переліку на території України згідно з відкритими даними GBIF, iNaturalist та UkrBIN
Метою дослідження є оцінка геопросторового поширення інвазійних чужорідних видів рослин (ІЧВР) на території України, включених до Європейського переліку інвазійних чужорідних видів, що становлять загрозу для Європейського Союзу (ЄС). Аналіз базується на даних спостережень із відкритих баз GBIF, iNaturalist і UkrBIN. У контексті інтеграції України до ЄС ефективний контроль за цими видами є необхідною умовою відповідності екологічним стандартам ЄС. У ширшому контексті узгодження національних систем моніторингу навколишнього середовища з політикою ЄС щодо біорізноманіття це дослідження також сприяє вдосконаленню системи раннього виявлення та реагування на біологічні загрози високого ризику. У межах дослідження проведено якісне порівняння наборів даних і оцінку їхньої ефективності для картування фітоінвазій. ІЧВР є однією з основних загроз біорізноманіттю, що негативно впливає на природні екосистеми, зокрема, на екосистемні послуги агросистем і продовольчу безпеку. Вони можуть витісняти аборигенні види, трансформувати екосистеми, спричиняти втрати врожайності та шкодити здоров’ю людини. Оскільки в Україні немає офіційно затвердженого переліку ІЧВР, дослідження використовує Європейський перелік, ухвалений 2016 р. та доповнений у 2017, 2019 і 2022 рр. Він містить 88 видів інвазійних чужорідних видів, із яких 41 – рослини. Очікується нове доповнення у 2025 р., що включатиме ще 8 видів рослин. Методологія дослідження базується на аналізі відкритих геопросторових даних для оцінки поширення інвазійних видів. Використано сучасні ГІС-технології для картування та просторового аналізу, що дає змогу оцінити надійність різних джерел інформації. Для підвищення достовірності було застосовано методи геопросторового аналізу, що дають можливість враховувати різні джерела даних і мінімізувати похибки. Просторове моделювання також допомагає виявити зони з підтвердженою присутністю ІЧВР, а також області з дефіцитом даних, що дає змогу виявити прогалини у знаннях і потреби в подальшому моніторингу. Отримані просторові моделі може бути використано для подальшого моніторингу та розроблення заходів контролю ІЧВР, а також для формування стратегій спостереження, політики, планів відновлення середовищ існування й адаптивного управління як на національному, так і на транскордонному рівнях.
Розподіл морфотипів голих амеб у різних областях України
У ґрунтах України ідентифіковано види амеб, які належать до 12 морфотипів: розгалуженого (Rhizamoeba sp. (1)), політактичного (Polychaos dubium Schaeffer, 1917, Deuteramoeba mycophaga Pussard, Alabouvette et Pons, 1980), моноподіального (Saccamoeba stagnicola Page, 1974, Saccamoeba sp. (1)), стріатного (Thecamoeba striata Penard, 1890, Thecamoeba similis Greeff, 1891), ругозного (Thecamoeba terricolaGreeff,1866), язикоподібного (Stenamoeba stenopodia Smirnov et al., 2007), майорельного (Mayorella cantabrigiensis Page, 1983, Mayorella vespertilioides Page, 1983, Mayorella viridis Leidy, 1874, Mayorella sp. (1)), дактилоподіального (Korotnevella stella Schaeffer, 1926, Vexillifera bacillipedesPage, 1969), віялоподібного (Ripella platypodia Smirnov, Nassonova, Chao et Cavalier-Smith, 2007, Vannella lata Page, 1988, Vannella sp.), акантоподіального (Acanthamoeba sp.), лінзоподібного (Cochliopodium actinophorum Auerbach, 1856), еруптивного (Vahlkampfia avara Page, 1967, Vahlkampfia sp. (2), Willaertia magna De Jonckheere, Dive, Pussard & Vickerman, 1984). Найчастіше трапляються амеби язикоподібного, віялоподібного, акантоподіального, лінзоподібного, еруптивного морфотипів, найрідше – розгалуженого, політактичного, моноподіального, ругозного, майорельного, середнє положення за частотою трапляння – дактилоподіального, стріатного. Склад морфотипів голих амеб у різних областях України подібний (Ics становить від 0,50 до 0,99). За індексом Чекановського–Серенсена списки морфотипів голих амеб утворюють два кластери: перший формують морфотипи голих амеб Одеської області, другий – Вінницької, Житомирської, Київської, Рівненської, Сумської, Харківської та Хмельницької областей. Основними факторами, які визначають склад видів голих амеб певних морфотипів у ґрунтах України, є температура, кислотність і вологість ґрунтів.
Вплив хлориду алюмінію на кістки щурів за умов дієти з високим вмістом цукру
Актуальність. Алюміній є одним із компонентів забруднення районів бойових дій в Україні. Екстремальне забруднення призводить до накопичення алюмінію в організмі людини, що може стимулювати розвиток захворювань різних органів, зокрема, кісткової системи. Споживання їжі з високим вмістом цукру як компенсація емоційного та фізичного стресу може посилювати вплив алюмінію через негативний ефект значних доз цукру на організм людини. Мета роботи. Дослідити вплив хлориду алюмінію AlCl3∙6H2O (ХА) на щільність і органіко-мінеральний склад кісток білих щурів на тлі тривалого споживання корму з високим вмістом цукру. Матеріали та методи. Експеримент проведено протягом 56 діб на самцях щурів з початковою масою 63–70,1 г, розподілених на чотири групи по 10 особин у кожній: 1 – інтактна (повноцінний стандартний корм), 2 – інтоксикація ХА на тлі повноцінної дієти (ПД), 3 – високосахарозна дієта (ВСД), 4 – інтоксикація ХА на тлі ВСД. Як ВСД використали модифіковану дієту Бугайової та Нікітіна (2023) з вмістом цукру 57 %. Інтоксикацію алюмінієм створювали за допомогою щоденного введення ХА у дозі 240 мг/кг у вигляді 12 %-ного водного розчину перорально. У стегнових, великогомілкових кістках і поперекових хребцях визначали щільність, вміст сухих речовин (СР), органічного (ОК) та мінерального (МК) компонентів гравіметричними методами, обчислювали індекс об’єму кісток. Результати. Введення ХА знизило щільність кісток на 0,4–1,7 % на тлі повноцінної дієти, на 2,60–6,37 % на тлі високосахарозної дієти, вміст СР у кістках – на 0,2–1,8 % та 6,7–10,0 %, вміст МК – на 0,6–6,5 % та 11,7–29,4 %, підвищило вміст ОК у стегнових і великогомілкових кістках на 0,97–3,7 % та 6,7–7,0 % відповідно до споживання цих дієт. У поперекових хребцях додавання ХА призвело до несуттєвого зниження вмісту органіки. ХА пригнічував мінералізацію і водночас посилював синтез ОК у трубчастих кістках, що призвело до збільшення відносного об’єму кісток та зниження щільності кісток. Споживання ВСД призводить до посилення негативного впливу хлориду алюмінію на стан кісток щурів.
Етанол in vitro не впливає на окисні процеси мітохондрій гепатоцитів за окиснення глюкози, пірувату чи монометил-сукцинату
Основна частина алкоголю, що потрапляє в організм, метаболізується у печінці. Якщо швидкість окиснення етанолу нижча за швидкість його надходження, то накопичення етанолу призводить до пошкодження клітин печінки. Оскільки у процесі окиснення етанолу утворюються відновлені форми НАДН, то мітохондріальне дихання відіграє важливу роль в метаболізмі алкоголю шляхом регенерації НАД+, які регулюють рівень обох ферментів окиснення етанолу та є необхідними для етанол-ацетальдегід метаболізму. Метою нашого дослідження було вивчити вплив глюкози, пірувату і монометил-сукцинату на окисні процеси мітохондрій гепатоцитів за дії етанолу invitro. Дослідження проводили на щурах-самцях лінії Вістар масою 220–250 г. Ізолювання гепатоцитів здійснювали двостадійним методом Сеґлена. Швидкість споживання кисню визначали за допомогою 6-канального вимірювача кисню SI929 (Strathkelvin). Гепатоцити інкубували протягом 60 хв з етанолом (50 мМ) у середовищі з глюкозою (10 ммоль/л) та відповідним субстратом окиснення (піруватом чи монометил-сукцинатом (по 2 ммоль/л). Після внесення гепатоцитів у полярографічну комірку та реєстрації базального дихання додавали протонофор у наростаючих концентраціях, до 0,25, 0,5 та 1 мкмоль/л. Для реєстрації мембранного потенціалу мітохондрій і спостереження НАДН-автофлуоресценції використовували флуоресцентний мікроскоп OlympusIX73 із цифровою камерою DP-74. Вірогідність змін визначали, використовуючи ANOVA. Етанол не впливав на базальне та максимальне FCCP-стимульоване дихання гепатоцитів, на мембранний потенціал і НАДН-автофлуоресценцію за окиснення глюкози, пірувату чи монометил-сукцинату. Монометил-сукцинат підвищував базальне та FCCP-роз’єднане дихання як за наявності, так і за відсутності етанолу. Аналіз підтвердив вплив субстрату окиснення на НАДН-автофлуоресценцію гепатоцитів. За окиснення монометил-сукцинату НАДН-автофлуоресценція гепатоцитів зростала за впливу FCCP у концентрації 2 мкмоль/л порівняно до окиснення глюкози. За впливу ротенону і окиснення пірувату НАДН-автофлуоресценція гепатоцитів знижувалася, порівняно із дослідом з окисненням глюкози чи монометил-сукцинату. Етанол не впливав на швидкість дихання, мембранний потенціал і НАДН-автофлуоресценцію мітохондрій гепатоцитів. Монометил-сукцинат підвищував базальне та FCCP-роз’єднане дихання незалежно від наявності у середовищі етанолу.
Особливості довільної регуляції тонусу м’язів у осіб з тривалою адаптацією до швидкісно-силових навантажень
Відомо, що підтримання тонусу м’язів і координація активних рухів відбуваються за участю тих самих нервових центрів, показники тонусу впливають на рухи, зокрема, на їхню плавність і амплітуду. Адаптивні зміни тонусу м’язів можуть слугувати критеріями функціонального стану моторних центрів спинного та головного мозку. Тому метою роботи було дослідити вплив регулярних фізичних навантажень швидкісно-силового характеру на показники м’язового тонусу. Досліджували тонус поверхневих м’язів-згиначів передпліччя верхньої правої кінцівки осіб чоловічої статі, поділених на три групи за видами спорту – єдиноборства (Є), спортивні ігри (СІ) та нетреновані (НТ). Для вимірювання тонусу м’язів (міотони, мт) використовували механічний міотонометр «Metrimpex». Тонус м’язів визначали у трьох станах – тонус спокою (ТС), тонус напруження (ТН) і тонус розслаблення (ТР). На основі цих даних розраховували показники амплітуди тонусу. Встановлено, що показники ТС, ТН і ТР у групі Є перевищують аналогічні показники групи нетренованих на 8, 12 та 8 % відповідно (Р<0,05). Показник ТН у групі СІ був на 9 % вищим, ніж у групі НТ (Р<0,05). У групі Є та СІ показники амплітуди тонусу перевищують аналогічні дані групи НТ на 22 та 24 % (Р<0,05). У всіх групах виявлено сильний позитивний кореляційний зв’язок між тонусом напруження й амплітудою тонусу (r=0,65–0,77), у групі Є виявлено сильну негативну кореляцію (r = -0,634) між тонусом розслаблення і амплітудою тонусу. Можна припустити, що здатність м’язів до розслаблення має важливий вплив на показник амплітуди тонусу у групі єдиноборців. Такі зміни можуть бути наслідком адаптації до виконання швидких рухів, які потребують вчасного розслаблення м’язів-антагоністів.